276 



man eller direkt hos Fr ey g an g, från hvilken en biljett 

 medföljde. 



Tre veckor härefter anträffas Holmberg i Petersburg. 

 Sin resa har han skildrat i några kostliga dagboksanteck- 

 ningar, åt hvilka i noten unnas en bihangsplats 771 , mindre 

 för hans egen, än för de många deri nämnda notabiliteters 

 skull, börjandes från Laxman och Freygang till storfur- 

 sten sjelf, grefve Stedingk, akademikerne Pallas, Georgi 

 m. fl. Af Porthan 772 , som mycket undrade öfver Holm- 

 bergs förehafvanden, höra vi dock, att ingen uppgörelse 

 kom till stånd vid denna första utflygt, hvilken derföre för- 

 nyades i slutet af maj, — likaledes utan påföljd. Befarande 

 att annars mista rätt till pension i Åbo, fann nämligen 

 Holmberg rådligast att i tid draga sig ur spelet. 



Så resultatlöst aspirantens besök i Petersburg aflopp, 

 medförde det för Lax man, som drogs med ledsnaden af 

 tvungen ledighet, icke blott ett kärkommet tillfälle att göra 

 sig underkunnig om händelser och personer i hemlandet, 

 utan ock en väckelse att åter pröfva den länge försmådda 

 författarepennan. Närmaste påstöt härtill gaf en af Holm- 

 berg kort förut i Petersburg utdelad, för öfrigt alldeles 

 obetydlig uppsats 773 , kallad „Beskrifning på en saltpeterlada, 

 sådan som brukas i Österbotten". 



Laxman var af gammalt intresserad af den tekniska 

 frågan. Redan 1766 äflades han i Barnaul med dithörande 

 rön, dem han i Petersburg fortsatte tills 1777, då de till följd 

 af det akademiska laboratoriets iråkade obestånd afbrötos, 

 dock endast för att å nyo upptagas efter hans andra bosätt- 

 ning i Sibirien. Ett öppet öga fann lärdom i sjelfva step- 

 pen och ödemarken. „Den välgörande naturen, säger han, 

 låter intet förgås utan gagn": t. o. m. affallet efter de bo- 

 skapshjordar, som i årtusenden vankat öfver Rysslands slät- 

 ter, arbetar på den nyttiga salpeterjordens uppkomst och 

 tillväxt, det se vi hos nomadstammarna från Dn i ester till 

 Ural, hos Bulgarerne vid Volga, hos Tatarerne vid 

 Jenisei, hos Jakuterne vid Lena och Vilui, hos Mon- 

 golerne vid Argun, Onon, Tschika, Uda och Bargusin; 



