284 



binettet. Laxman var för öfrigt ingalunda obevandrad på 

 det ifrågakomna området. Under sin tjenstgöring i Barnaul 

 hade han verkstält exkursioner kring Irtisch' öfra lopp vid 

 gränsposterna Ustkamenogorsk och Semipalatinsk samt 

 bestigit Altai 793 . Den bergsträcka, h vilken, under nam- 

 net Al gin sk, då för tiden troddes söder om de sibiriske 

 Kirgisernes slätter sammanbinda Altai med Ural, erbjöd 

 mången lockelse för honom. Ännu hade ingen naturkunnig 

 varit der; ty så långt trängde hvarken Rytschkov eller Bar- 

 danes (i Falcks expedition), då de 1771, hvardera från 

 sitt håll, gingo med de kolonner, som utsändts att hejda 

 Volga-Kalmukernes flykt till Songoriet. Hvilka mineralo- 

 giska och botaniska skördar kunde icke väntas! För att 

 blott nämna detta: kanske finge han ändtligen på sin ålder- 

 dom skåda den rätta fostringsj orden för rabarberplantan och 

 lapis lazuli, dessa två älsklingsföremål för hans ungdoms 

 och mannaålders upptäckaredrömmar? 



Den vågsamma färdens fortsättning, så var påtänkt, 

 skulle föra Laxman ända bort till Japan. Lätt förstås, 

 hurusom den storartade reseplanen väckte hans lärde vän- 

 ners åhåga att dock veta något mer om hans föregåenden. 

 Redan vid början af hans vetenskapliga bana hade, såsom 

 vi minnas, Gjörvell sökt genom Porthan och Calonius 

 förskaffa sig biografiska data angående honom 794 . Nu, då 

 han åter förberedde en omfattande forskningsfärd, rigtade 

 samme Gjörvell efter många års förlopp en förnyad dylik 

 anhållan till honom sjelf. 



Laxmans svar, det sista bref vi känna af hans penna, 

 är dagtecknadt i Petersburg den 5 juli 1795 och sålunda 

 affattadt: »Välborne herr assessor och kongl. bibliotekarie! 

 Oändeligen angenämt var det mig att få uppbryta min her- 

 res bref af den 12 sistlidne. Bref af en så vidtberömd lärd, 

 för h vilkens stora förtjenster uti vetenskapsriket min hög- 

 aktning redan ganska många år varit lågande, var den för- 

 träffligaste surprise. — Att beskrifva sina egna öden, sina 

 förtjenster och sina föremål, dertill hörer ett ganska kallt 

 blod, eller måste man vara en Barth, eller en hjelte med 





