104 



850. Sid. 300. Se sid. 105. 122. — Mina källor äro för 

 det följande hufvudsakligast : Bökmeri Comment. botanico-litt. 

 de plantis in memoriam cultorum nominatis, (Lips. 1799), p. 133, 

 som dock endast känner Forsters o. Sckrebers genera Laxm., och 

 Steudel, Nomenclator botan. ed. 2 (1841), hvarest, liksom i De 

 Candolle's Prodromus (i slit. II, 553. IV, 582. 587. V, 501, 

 502) och i Spachs Hist. Nat. des Végétaux (I, 453. VIII, 378 

 XI, 356), synomikens vidare utgreningar kunna inhemtas. Browns 

 stora auktoritet har gjort, att hans Laxmannia i våra dagar (jf. 

 t. ex. Hooker, The Botany of the Antarctic Voy. II, 1860, p. 

 59 f., Bentham & Hogder, Genera pil. 1, 1867, 619, Miquel 

 IV, 550 f., Decaisse III, 363, m. fl.) bäst hållit sig uppe. 

 Rättast vore väl, — äfven enl. min kollegas, prof. Sext. O Lind- 

 bergs åsigt, — att återgå till Forsters nomenklatur af 1775, ty 

 skälet, hvarför han sjelf sedermera (i Com. Gott. IX, 1789, 66) 

 derbredvid stälde en ny synonym, var sannolikare det här i tex- 

 ten antagna, än det af Brown 1816 (i Transact. of the Linnean 

 Soc, Vol. XII, på tyska hos Nees von Esenbeck, II, 555) upp- 

 gifna, eller att Forster insett sin första beskrifning icke vara fullt 

 riktig i detaljen. Till justering af felet hade Brown visst ej be- 

 höft ett nytt namn, Petrobium, utan kunnat återvända till det 

 ursprungliga, derest han icke i sådant fall måst förkasta sin egen 

 Laxmannia af 1810. Gmelins Laxmannia är väl af något äldre 

 datum än Forsters, men tyckes, såsom veterligen aldrig i tryck 

 allvarligare påyrkad, och derjemte till följd af Trinii dubier (se 

 ofvan n. 362), böra förfalla. 



851. Sid. 301. Gesch. d. Bot. II (1818), 331. 



852. Sid. 301. Jf. n. 114. 



855. Sid. 301. Se hans af handling „Laxmannit, ett nytt 

 mineral, som åtföljer kromsyrade blyoxiden" (jf. ofvan n. 120). 

 Nordenskiöld upptäckte detta mineral vid en närmare undersök- 

 ning af den af Berzelius s. k. Vauqueleniten från Beresovsk. 

 ,,Jag fann, skrifver han, att man här icke hade att göra med 

 något rent kromsyradt salt, utan med ett dubbelsalt af kromsyra 

 och fosforsyra, således med ett nytt mineral, för hvilket jag får 

 föreslå namnet Laxmannit efter den genom sina resor i Sibirien 

 bekanta kemie professorn E. Laxman, hvilken flere svenska 

 museer ha att tacka för rika sändningar af uralska och altaiska 

 mineralier. Laxmann var dessutom förmodligen den förste, som 

 fäste uppmärksamhet på de vid Beresovsk förekommande mine- 

 ralier; åtminstone erhöll svenska vetenskapsakademin redan år 

 1773 af honom åtskilliga vackra stuffer af såväl röd som grön- 

 aktig kromsyrad blyoxid", — om denna remiss se ofvan sid. 96 



