134 



grufvan strömmande V i g floden, som aldrig tillfryser och der- 

 före lemnar en omtyckt vistelseort åt vattenfoglar, stryker 

 berget parallelt med det förut nämnda, men betäckes af 

 serpentin och trapplager, hvari oräkneliga malmådror korsa, 

 och synes derföre icke lofva något godt bergsbruk". 



„Den 30 oktober fortsattes resan till Hvita hafvet 

 sjöledes efter Vigflodens nedra lopp, i åsyn af det till största 

 delen serpentinartade berget ända nedanför det häftiga vat- 

 tenfallet Palogorga 431 . Här börjar granitberget visa sig, 

 men af så fint korn, att det fordras ett öfvadt öga till dess 

 åtskiljande från serpentinarterna. Nejderna voro här mycket 

 skönare, än vid öfra Vigfloden, ja ställvis till och med ganska 

 pittoreska. Vid byn Vig o strö v är granitklippan redan 

 mycket grofkornig, i synnerhet i den trakt, der det praktfulla, 

 i 3 armar sig delande vattenfallet Solotets störtar ned. 

 Detta namn härleder sig af ett midt i den vestligaste och 

 största flodarmen befintligt massivt granitblock, hvaröfver 

 det nedströmmande gulaktiga vattnet bildar en hög guldgul, 

 sockertoppsformad pyramid, till hvars ära den efter guld 

 snikne öfverste Maslov företagit en mycket besvärlig resa, 

 emedan en bonde berättat honom, att denne sten vore fint 

 guld. Den 1 november slutades min angenäma färd långs 

 Vig, och om aftonen nåddes pogosten Soroka, belägen på 

 en ö, som floden bildar vid sitt utlopp i Hvita hafvet". 



Innan vi följa Laxman vidare, må ur hans citerade 

 „Vorläufige Nachrichten" ett litet tillägg inflickas såsom när- 

 mare förklaring till de mineralogiska uppgifterna i beskrif- 

 ningen af senast passerade vägsträckning. Den vid Ms ta 

 framträdande kalkflötsen, säger han, fortgår utan någon an- 

 märkningsvärd förändring ända till S vi r floden och nästan 

 till mynningen af O ne g a strömmen, der de rika saltkällorna 

 Pegelskaja, Kletschkova, Turtschasovka, Vladisnai 

 m. fl. framspringa. Först vid nedra Vigfloden, i nejden af den 

 våldsamme forsen Matkoschna, blir graniten skönjelig, men 

 utgör längre fram den enda bergarten. Glädjen att efter 

 många år åter få betrakta granitens urformationer, försäkrar 

 han, gjorde honom färden på dessa vilda vattendrag i så 



