139 



terna. ... I fall herr Thunberg utgifver sin resa om Ja- 

 pan 439 , förklarar Laxman sig villig att skaffa honom med 

 förmån någon, hvilken i Petersburg sörjde om en tysk öfver- 

 sättning, så att den på en gång kunde tryckas på tyska 

 och svenska". 



Öfver hufvud utvidgade sig, såsom det var att vänta, 

 med Lax mans stigande rykte hans vetenskapliga relationer 

 alt mer. I hemlandet förlorade han visserligen vid denna 

 tidpunkt en mångårig korrespondent, då K alm den T 5 F no- 

 vember 1779, — på dagen altså för hans egen lifsfara 

 i Hvita hafvets böljor, afled; men dennes tjenstevikarie 

 Helle ni us var icke sen att äfven i förstnämnda egenskap 

 intaga den afgångnes ställe. Redan den 30 mars 1780 var 

 Laxman i tillfälle att för akademin anmäla 440 en från den 

 skicklige finske botanisten erhållen frösamling, och ännu 16 

 år härefter fortbestod förbindelsen dem emellan. En annan 

 till honom och akademin anländ sändning rara växtfrön om- 

 nämnes påföljande 1 maj från Allioni i Turin * 41 . Blott några 

 månader senare, eller i augusti, formerades hans beröringar 

 på Tyskland, då han, uppmanad af Le ske 442 , till dennes 

 nya tidskrift Leipziger Magazin zur Naturkunde inlemnade 

 sin ofvanför åberopade och rådfrågade uppsats „Vorläufige 

 Nachrichten" etc. 



Här vore platsen att angifva i hvad förhållande mer- 

 bemälta Nachrichten stodo till Lax mans „Bemerkungen iiber 

 das nordische Geburge in Vergleichung mit den iibrigen Gra- 

 nit-Ketten". Uppenbarligen, och icke mindre än förstnämnde 

 uppsats till ämnet hemtade från den nyss fulländade resan, 

 hafva dock dessa „Bemerkungen" veterligen aldrig blifvit 

 publicerade. Endast så mycket synes visst, att de utgjorde 

 en tillfällighetsskrift i lättare stil. Dock förefinnes åter i 

 denna punkt, liksom rörande så många andra af Laxmans 

 arbeten, någon oklarhet, och det af följande skäl. 



I början af juli 1780 besökte tyske kejsaren Josef II, 

 resande som grefve af Falckenstein, akademin i Petersburg. 

 Nästan lika nådig som trenne år förut grefven af Gotland 

 (Gustaf III), ehuru mindre tålmodig, emottog han visserligen 



