141 



under förspelet till sitt stora krig med akademin, bl. a. yrkat 

 på fortsättning af de förut omtalade gratis-föreläsningarna, 

 enär dessa verkligen nu afstannade, tills den nya direktören, 

 furstinnan D äsch ko v, 1784 åter anordnade dylika — mot 

 kontant vedergällning. 



Men äfven annars hade Laxman många skäl till miss- 

 belåtenhet med sin ställning i Petersburg. Tidigare ledsam- 

 heter att förtiga, talar han ännu 14 år härefter förtrytsamt 

 om „den dåliga akademin", särskildt påpekande det klena 

 anslag, som bestods för studium af kemin 447 . Lika ledsamt 

 var, att det hufvudämne, han ex officio representerade, alldeles 

 förlorat sin prestige. Under de första åren af hans tjenst- 

 göring, medan sambandet mellan akademin och det fria eko- 

 nomiska sällskapet, dit han och flere af hans kolleger hörde, 

 ännu var trängre, kunde han genom deltagande i det förras 

 sträfvanden tillika anses skatta åt sitt kall vid den senare. 

 Men det var redan annorlunda. Den förr så nyttig befunna, 

 men till sitt väsende blott sammangyttrade disciplin, som 

 blifvit kallad ekonomi, missaktades nu mera allestädes. Bevis 

 nog för åsigternas omslag, då akademin, sedan Laxman 

 den förste ekonomen afgått, icke vidare besatte hans plats, 

 eller då i Åbo Kalms död blef signalen till de reformer af 

 hans professur, som slutade med dess indragning. 



Att å embetets vägnar stå för en vetenskap af så 

 apokryfiskt anseende, måste för en sjelfständig man i längden 

 kännas lika tvunget, som att vistas i ett sällskap, der ingen 

 vill veta af en. Nu låg dessutom Lax mans egentliga styrka 

 i observationen och samlandet; det erkännande han vunnit, 

 var förnämligast vunnet på denna väg. Men äfven den höll 

 på att stängas, ty klokt begagnande sitt inflytande, hade 

 Pallas lyckats så begå, att nästan alt nytt naturalhistoriskt 

 material, som sändes till akademin, först delgafs honom, — 

 något hvaröfver månge af hans medforskare klaga. 



Icke heller voro Laxmans rent personliga förbindelser 

 af art att försvåra skilsmässan. Hans familj var visserligen 

 ganska talrik, ty han egde ännu i lifvet, utom sin senare 

 hustru, T växande söner, men någre af desse kunde trygt 



