142 



qvarlemnas i Petersburg, hvarest de såsom kadetter åtnjöto 

 kostnadsfri vård och undervisning, och sin gamla mor hade 

 han redan 1775 förlorat genom döden. Hvad åter hans in- 

 timare bekantskaper från ungdomen angick, så voro de mesta- 

 dels länge sedan förskingrade. Stod han ock med någre af 

 sine n. v. embetsbröder, nämligen botanisten Lepechin, 

 astronomen Inochodzov, fysikern J. A. Euler och i syn- 

 nerhet Pallas, på ganska förtrogen fot, så kunde kommuni- 

 kationerna med dem, hufvudsakligen vetenskapliga, ersättas, 

 såsom ock i framtiden skedde, genom brefvexling. 



Deremot rådde mellan honom och tvenne personer, 

 med hvilka han i Petersburg ständigt hade beröring, ingen 

 rätt sympati, utan fast mer motsatsen. Åtminstone gäller 

 detta den ene, hans närmaste man i tjensten, d. v. kemie 

 adjunkten Georgi, hvilken äfven framdeles då och då möter 

 oss. Den andre var Lexell, från hvilken vi snart skilja oss. 

 Annars högt aktad för sin ädla karakter, fäller han dock i 

 sin korrespondens, såsom vi redan ofta funnit, nog starka 

 utlåtanden om sin landsman. Än får denne heta vårdslös i 

 komissionsväg, än brister honom förtroende, än dömer han 

 orättvist (om Holmberg), än går han ined sqvaller (vid 

 Gustaf IILs besök i Petersburg), o. s. v. Till Laxmans 

 berömelse, — må han varit mer eller mindre förtjent af 

 klandret, — bör erinras, att han veterligen aldrig betalade 

 med samma mynt, hvilket icke heller hos hans och L ex el Is 

 gemensamme korrespondenter tyckes vunnit kurs. Men klart 

 är, att slikt groll (troligen hemfödt i Petersburgs svensk- 

 finska kretsar) måste göra umgänget med hans landsman 

 och embetsbröder mindre öppet, trifsamt och tilldragande än 

 det kunnat och bort vara. 



Vid sådant sakläge kan ingen undra, om Laxman 

 icke kände sig genom särdeles starka band förenad med 

 akademin eller sin nuvarande omgifning. Öfver hufvud ter 

 sig hos medlemmarne i den heterogent sammansatta lärda 

 inrättningen föga kollegialanda eller tillgifvenhet för det hela, 

 utan betraktade de sig mera som hospitanter, tills någon 

 fördelaktigare anställning kunde vinnas. Laxman, häri intet 



