145 



förljudes ej om resan. Den 19 maj tillträdde Laxman ut- 

 öfningen af sin nya tjenstebefattning i Nertschinsk, eller 

 undertecknade åtminstone från denna dag bergskansliets expe- 

 ditioner. 



Med tanken på Nertschinsk förknippar sig ovilkorligt 

 föreställningen af en ödslig vildmark och mycket menskligt 

 elände. Redan på Laxmans tid var det så. Den med 

 Ryssarnes framträngande till A mur uppkomna illusionen, att 

 dörren här uppläts till „ett nytt Kanaan och Sibiriens para- 

 dis", hade- måst vika 452 . Distriktets allmänna beskaffenhet 

 med hänsyn till klimat och hvad deraf betingas, framstälde 

 sig mycket ofördelaktigare än väntas kunnat vid ett läge 

 till breddgrader motsvarande norra Frankrikes. Djurverlden, 

 föga störd af menskliga bostäders granskap, erbjöd stor om- 

 vexling i de vilda jagtmarkerne. Vegetationen bar i sitt na- 

 turtillstånd syn af fullaste urkraft, men man fann med öfver- 

 raskning dess sällsynta beroende icke mindre af en het, 

 dock genom tidiga froster snart åter afkyld sommar, än af 

 jordmånens egendomliga art. Erfarenheten lärde, att endast 

 blomsterfloran år från år prunkade bjert och yppigt, medan 

 de väldige skogarne, angripne af yxan, ovanligt långsamt åter 

 uppstodo och kulturväxter blott med nyckfull framgång odla- 

 des. Det var och är nästan uteslutande i bergens dolda djup, 

 denne landsändes rikedom innästlat sig, men det var ock i 

 bergen, olyckan och brottet stämt en mötesplats. 



Den vid Nertschas inflöde i Schilka (Amur) belägne 

 och genom gränsetraktaten med Kina af 1689 verldshistorisk 

 vordne staden Nertschinsk, hvilken nu egde 2.000 invå- 

 nare men var ytterst torftigt bebygd, utgjorde en tid hufvud- 

 orten för ett skildt ryskt voivodskap i Transbaikalien eller 

 Daurien. Häraf kommer, att dessa nejders grufvor buro den 

 gemensamma benämningen nertschinsk a, ehuru de länge 

 sedan upphört att lyda under voivodskapet och erhållit egen 

 styrelse. Kända innan seklets början, fingo de först genom 

 bergskunnige svenske fångar, hvilke Peter den store lät flytta 

 hit från Tobolsk, någon vigt. Under ledning af hyttförval- 

 taren Petter Dames (f 1739), äiven han enligt uppgift 



10 



