148 



texten läses, att Karamyschev förde interimsstyrelsen »tills 

 1781, då den nuvarande befälhafvaren, general Böckelmann 

 ankom". Ett antagande, att Karamyschev efter sitt åter- 

 vändande till Irkutsk uppsatt skriften i form af redogörelse 

 t. ex. för bergskollegiet i Petersburg, förhindras deraf, att 

 han redan i ett tidigare meddelande* 58 starkt betonat sina 

 vid grufvorna vidtagna förbättringar samt till och med an- 

 gifvit den stegrade silfverafkastningen för året 1780, hvilken 

 i rapporten, hvarest verken sägas befinna sig i stort läger- 

 vall, förbigås. 



Klandret röjer, enligt den menskliga naturens fallenhet, 

 hellre en tillträdande, än en afgående tjensteman. Äfven 

 skriftens anonymitet förklaras lättare, om den härrört af 

 Laxman, hvilken ju redan förut haft stora obehag af sina 

 frimodiga yttranden om ställningar och förhållanden i Sibi- 

 rien, jemte det han just vid tidpunkten för dess publikation 

 (1783), såsom vi i nästa kapitel få se, stod under tjenste- 

 åtal, då väl Pallas skickligtvis icke ville nämna honom. Men 

 liksom framställningens ton ingalunda svär mot Laxmans 

 gerna något hvassa kritik, så utgöres innehållet af sådana 

 iakttagelser, hvartill hans närvarande befattning gaf det bästa 

 tillfälle. Rörande åtskilliga ekonomiska ämnen, såsom nej- 

 dens saltproduktion (hvilken vårdslösades), boskapsskötsel 

 och näringar, svedjebrukets skadlighet, orsakerna till befolk- 

 ningens fattigdom, ja äfven om torakanerna m. fl. bagateller, 

 falla sig orden snarlikt livad vi ofta hört af hans penna. 

 Särskildt förekommer det beaktansvärdt, att yrkandena på 

 nödvändigheten af rationelare skogsvård och förbättrade ma- 

 skinbyggnader till grufvornas befriande från vatten, nära 

 ansluta sig till hans redan berörda, före afresan från Peters- 

 burg i tjensteväg framstälda förslag. 



Endast saknaden af positiva bevis om Laxmans för- 

 fattarskap till denna, också enligt Ritters omdöme vig- 

 tiga källa för de nertschinska verkens historik, har afhållit 

 att derur meddela utförligare utdrag. Icke för ty synes mig 

 skriften högst sannolikt stå i ett visst kausalsammanhang 

 med sistsagda betänkande. Senatens resolution öfver detta 



