288 



skeppa sig. Så tänkte, tänka vi, kejsarinnan och andre, 

 på hvilka saken ytterst berodde. 



Från Laxman sjelf höres intet vidare efter hans bref 

 af 5 juli. Må hända begaf han sig 800 ännu på hjuldon till 

 Moskva, men helt visst bröt han icke härifrån upp mot Si- 

 birien, förr än slädföret stadgat sig, således i början af de- 

 cember. Man föreställe sig hans marschruta sålunda: öfver 

 Kasan, Jekaterinenburg, Tjumen, Tobolsk, Omsk 

 och Barnaul till Semipalatinsk vid Irtisch. Här hade 

 Bardanes börjat sin exkursion, härifrån ville troligen ock 

 Laxman, på någon af de redan hos Falck efter infödin- 

 gars berättelser mer eller mindre riktigt beskrifna stigarne, 

 sträfva mot Kirgisernes stepper, Alginska bergen och 

 Buchariets gräns. Efter medlet af juni en eller annan 

 veckas rast vid egen härd i Irkutsk. Kring slutet af sep- 

 tember klar att från någon hamn vid oceanens kust styra 

 kurs på Japan. 



Många svårigheter hade måst besegras, innan Laxmans 

 planer vunnit den utsigt till framgång, de ändtligen egde. 

 Nu syntes alt desto mera ljust och löftesrikt. Kroppsligen 

 kände han sig, enligt eget yttrande 801 , friskare och „lättare 

 på foten" än till och med i yngre dagar. Lifvande var fö- 

 reställningen att efter snart två hela års bortavara få återse 

 familj och hem. Hans lust och rika erfarenhet vid „van- 

 derskap", hvari han städse såg sin lefnadsuppgift, tycktes 

 borga äfven för det nu påbegynta reseföretagets lyckliga 

 fullbordan. Utåt detta Österhaf, länge sedan målet för hans 

 forskaråtrå, och hvars kust han härom året helsat med löfte 

 att vid första läglighet dit återvända, skulle kosan sträckas. 

 Dessförinnan ett invik till samma Barnaul, der hans ung- 

 domsminnen gästade, samt vidare en bergsvandring i nya, 

 förut ej undersökta trakter. Hvad kunde han önska mer? 



Gladt och hurtigt går färden på glittrande vinterban, 

 — öfver Urals fjell, inåt Sibiriens ändlösa marker. Ännu i 

 Tobolsk, 3,000 verst från Petersburg, kan intet störande 

 hafva tillstött, intet varnande förebud hafva tett sig, ty 



