289 



oförklarligt vore då, att han fördjupat sig längre in i det 

 framåt alt ensligare landet. 



Men blott en dagsled till, eller kanske något på den 

 andra. Vid en poststation, 118 verst bortom Tobolsk, 

 skola hästar vexlas. Släden har stannat. Den resande vi- 

 sar sig ej. Man bär honom fram, — döende eller redan 

 död. Han hade träffats af ett slaganfall. Det var den T \ 

 januari 1796. 



Mer än detta hafva spridda, dock samtidiga och sins 

 emellan ganska väl förenliga notiser icke att vid handen 

 gifva om Laxmans bortgång 802 . Af den anförda distans- 

 bestämningen finner man med nästan full visshet, att 

 han aflidit på stationen Dresvjanska, belägen vid en till 

 Irtisch flytande bäck Vagai, ty enligt noggrann officiel be- 

 räkning 803 utgör vägalängden hit från Tobolsk om vintern 

 119 verst. 



Nejden rundt omkring är redan utpregladt sibirisk, dy- 

 ster, glest befolkad, en öppen tummelplats för vinterns stor- 

 mar. Kanske eger dock Dresvjanska, liksom de flesta 

 ryska byar, sitt lilla bönehus med en fridsam kyrkogård 

 der bredvid. Kanske hvilar han här, den i lifvet rastlöse 

 vandraren. Visst är hans graf under Sibiriens kalla drifva 

 lika okänd och förgäten, som den hans landsman Forskål 

 fann i Jemens heta sand. Men lika visst skall minnet al- 

 drig tröttna att tacksamt hålla vård om bådas lefnadssträf- 

 van och lefnadsbragd. 



19 



