296 



m. fl., äfvensom A. A. Baranov i Amerika och visse japan- 

 ske naturkunnige i Jeddo, — stoclo icke få i vetenskapens 

 främsta led. De regalerades billigtvis icke med trivialite- 

 ter. Desto ledsammare föreligga endast meddelandena till 

 Beckmann, Bergius, Mennander och Pallas i regel- 

 bundnare sviter, de öfriga mest sporadiskt. Särskildt att 

 beklaga är förlusten af så mången till Gadd i Åbo samt 

 Euler och äfven Pallas i Petersburg stäld skrifvelse, ty 

 på sagda orter höll han i synnerhet clesse au courant. Vid 

 tillfällen var det honom unnadt att skriftligen kommunicera 

 med kejsarinnan sjelf, som äfven hedrade honom med egen- 

 händiga bref 819 , — dessa beklagligtvis sedermera lågornas 

 rof vid den nyssnämnda branden. 



Slutligen få icke heller förbises de officielare fram- 

 ställningar, hvilka han i tjensteväg eller af annan orsak in- 

 sändt till skilda myndigheter i Petersburg, såsom akademin, 

 begsstyrelsen och kejserliga kabinettet. Enligt alt hvad om 

 eller ur dessa, gemenligen i svårtillgängliga embetsarkiv 

 fördolda aktstycken utredts, berörde äfven de vanligast ve- 

 tenskapliga frågor af intresse. Exempelvis kunna nämnas: 

 traktaten om saltets egenskaper i köld (sid. 56. 62), utlå- 

 tandet om studierna i metallurgi (sid. 102), förslag i berg- 

 verksärenden (sid. 143), planen till en resa till Hvita haf- 

 vet (sid. 152), redogörelser om arbetena i Kultuk (sid. 189), 

 projekt vidgående en vitriol oljefabrik (sid. 201), betänkandet 

 före expeditionen till Japan (sid. 229) och berättelsen om 

 dess verkställande till Besborodko (sid. 255), m. m. 



En fiende till pennan var följaktligen Laxman inga- 

 lunda, och detta allra minst af tröghet eller annan egoism, 

 ehuru författarskap i vanlig mening föga lockade honom. 

 Hans starkaste sida, det utmärkande i hans lifsgerning, lig- 

 ger på annat håll. Kortligen: han bör mindre bedömas som 

 teoretiker, än som empiriker i detta ords vackraste bety- 

 delse. Att genom sjelfständiga iakttagelser och nya fakta ut- 

 vidga det exakta vetandet om naturen, om „ skapelsens skönhet 

 och ändamålsenlighet", såsom han gerna uttryckte sig, dertill 

 kände han sig kallad, och det ju mer, så ofta äfven den 



