299 



ligast i mineralogiskt och botaniskt, men ock i zoologiskt 

 och meteorologiskt hänseende. Rent geografiska eller etno- 

 grafiska och historiskt statistiska beskrifningar intresserade 

 honom långt mindre. I sina företag var han framför alt ob- 

 servatör och samlare. Medfödd kärlek till naturen hade hos 

 honom väckt behof att städse se sig omgifven af dess fram- 

 bringelser. Dertill slöt sig troget tanken på det Plinianska 

 „posteros juvandi praemium", hvarom han redan i sin ung- 

 dom drömde 826 , och hvilket verkligheten i så rikligt mått 

 bundit vid hans minne. Den oginhet eller sjelfviska förbe- 

 hålisamhet, som icke sällan vidlåder samlare, var honom 

 helt och hållet främmande. Hvad han fann, deraf delade 

 han ut med en glädje och liberalitet, som måste väcka 

 sympati. 



För egen räkning hopbragte han redan i yngre år 827 

 mångahanda kollektioner, hvilka under hans tjenstgöring i 

 akademin förenades till ett berömdt kabinett. De kunde 

 dock icke medtagas vid flyttningen till Nertschinsk, och 

 blefvo derför till största delen försålda år 1786 (jf. sid. 119 

 ff.). Men oförtöfvadt anlades nya, hvilkas slutliga öde lik- 

 väl är obekant. Endast beträffande mineraliesamlingen un- 

 derrättas vi tillfälligtvis, att den år 1804, då mera utgörande 

 300 fossilier och 860 konkylier, inköptes för ett pris af 

 3,500 rubel till stadsskolan i Irkutsk. Uppgiften är af Mar- 

 tos 828 , men Hofmann nämner intet i saken. 



Af hvilka skickelser Lax mans privatsamlingar drab- 

 bats, voro hans derur frikostigt kringsända föräringar veten- 

 skapen till stor fromma. I mer än 30 års tid fylde sig hans 

 korrespondens väsendtligen med notiser hörande till dylika 

 offerter. Emottagarene voro dels offentliga inrättningar, — - 

 i synnerhet de petersburgska och stockholmska vetenskaps- 

 akademierna samt universitetet i Åbo, — dels det ekonomiska 

 sällskapet i Petersburg, det fysiografiska i Lund o. a., dels 

 månge enskilde lärde, såsom Linné, Bergius, Retzius, 

 Gadd, Beckmann, Schreber, Pallas m. fl. De utmärk- 

 taste forskare ända till vår tid hafva intygat gåfvornas värde 

 och sällsynta urval. Särskildt säger A. Nordenskiöld an- 



