53 



Jf. derom Biischings biogr. öfvcr Muller, s. 98 f. 155, samt Pe- 

 karski I, 397 f. 428 f. 



o8l. Sid. 116. Om Gustafs resa se Seliinkels Minnen I, 

 381 ff. J. Gröt, i den intressanta uppsatsen EKarepima II 

 FycTaBfc III (^peBHan ii IIoBaii Poccia As 2, p. 105 — 129). 

 Om hans besök i akademin, dess Acta I, 1, 3 ff. Bacmeister 

 IV, 659. V, 161. Reimers I, 310. Gröt, s. 113. Brcfvet från 

 Drottningholm 1777\ 8 , Acta I, 2, 6. 



582. Sid. 116. Lexell till Vargentin 1777 V 4 . . . . „Vid det 

 tillfället, att första nyheten om H. M. konungens i Sverige hit- 

 resa ankom, hade någon hos vår direktör bragt det i förslag, att 

 då konungen hedrade akademin med sitt besök, jag något skulle 

 föreläsa om denna märkeliga komet (1770 års), och detta förslag 

 vann då direktörens bifall, men sedermera lärer han funnit, att 

 detta ämne ej var nog intressant, det blef altså ändradt och prof. 

 Pallas fick den hedern att läsa öfver ett i sjelfva verket mycket 

 intressant ämne ; men han las så sagta, att ingen hörde något af 

 denna föreläsning. Vår direktör las ock upp ett mycket grant 

 och sirligt tal, hvilket jag nästa vecka med fartygen skall skicka, 

 emellertid kan det fås af hr arkiatern Dahlberg. Han gjorde 

 mig ock i samma tal den oväntade hedern att nämna mig med 

 mycket beröm, förmodeligen att dermedelst såsom en fullkomlig 

 hofman göra sig behagelig hos den person han talade för, ty 

 eljest tycker jag mig temligen väl kunna inse, att hr Domaschnev 

 har just så mycken vänskap för mig som jag kan hafva högakt- 

 ning för honom. Arkiatern Dahlberg lofvade vid ankomsten till 

 Stockholm bringa honom i förslag till ledamot af svenska veten- 

 skapsakademin; jag glömde då att säga arkiatern, det jag hop- 

 pades, att akademin omedelbarligen ville upptaga honom äfven 

 som det skett med prins Kurakin, utan att afbida den tiden, som 

 lagarne föreskrifva, åtminstone blir det hr Domaschnev ju ange- 

 nämare desto snarare denna höfligheten visas honom. Han har 

 den svagheten att ega en sjelfkärlek och ärelystnad utom all 

 höfva; icke nöjd med att hafva fått Vasa orden, ville han dertill 

 hafva Svärdsorden, hvilken honom dock blef afslagen. I anled- 

 ning af K. Mjt:s besök i akademin hade han den nåden att låta 

 utdela guldmedaljer till trenne af dess ledamöter, näml. gamle 

 prof. Euler, prof. Pallas och mig. Ehuru angenämt det kan vara 

 för mig att hafva fått detta tecken af min konungs nåd, tillstår 

 jag dock, att jag nästan så gerna varit det förutan, emedan jag 

 ser, att flere af mina medbröder tro, det jag på en sådan heder 

 ej hade mera anspråk än de. För att tillstå sanningen, måste 

 jag ock erkänna, att ingen annan grund kan finnas, hvarföre jag 

 af denna nåd blifvit delaktig, än den, att jag har den förmån att 



