191 



gåväl m. st. 1. Gafvel. 



(jlåd f. sv. 2. Öppen fläck i vassa, is o. dyl. 



(jldd adj. 1) Glad. 2) Blank, t. ex. he räjua, so hc sto alt (jiatf. 



giécl sv. vb. 2. Glädja. 



* giém sv. vb. 1. Glimma. 



gioter vb. imp. sv. 1. Slaska; he glottrar: det slaskar d. v. s. 

 regnar och snögar tillika. 



Likaså i Vörå s:n i Vtisa län. Beslägtadt är kanske adj. 

 glåddrig : fyld med vattendränkt snö (Södermanland). 



gii(gg m, st. 1. Glugg. 



giidjlc n. st. 3. Eykte. 



gländ sv. vb. 2. Upplifvas, å nyo tändas upp. 



Jfr dalska gUna upp: uppklarna. 



giöit sv. vb. 1. Vada. 



Nyland, Närike, Södermanland, Uppland glota, Västerbotten 

 glöSt: röra i vatten. 



glod st. f. (utan pl.) Glöd. 



gimi sv. vb. 2. Glömma. 



gohh m. st. 1. Gubbe. 



golv n. st. 3. Golf. 



gomm f. sv. 2. Gumma. 



gorm sv. vb. 1. Föra oljud. 



gorot adj. Smutsig, jft* går. 



god adj., komp. häter, superi, häst: God. 



grahh sv. vb. 1. Gripa snålt och oblygt uti. 



* grahhndv m. sv. 1. Grabbnäfve, t. ex. ta me grahhnavan. 

 gran'n' adj. 1) Fin, t. ex. grant gån: fint garn. 2) Vacker. 

 gräv f. st. 1. Graf. 



greiv f. st. 1. Skinnflisa, som skiljer sig från talg, då den 

 smältes. 



Grefvar pl tant. kvarlefvor af smält talg förekommer enl. 

 RiETz i svenska riksspråket (uppt. ej i Sv. Akad. Ordl. ej häl- 



