193 



gråt st. vi). 2. Gråta. 



gräft sv. vb. 1. Gräfta, uppliacka jord med 



gräft f. sv. 2. Gräfta, jordliacka. 



grän'n' sv. vb. 2. Skräda, vara kinkig i afs, å maten. 



Jfr liögsv. matgrann samt östcrgötl. o. närik. grannuten, 



grobb f. sv. 2. Flicka. 



Norrbotten gräbhe, Öland gräb, Skilnc, Halland, Blekinge, 

 Småland grähha 1 gröhba : piga, flicka. 



gröit m. st. 1. Gröt. 



gröum sv. vb. 1. 1) Grumlas. 2) Eifva upp gammalt groll. 



gröumof adj. Grumlig. 



gum}) sv, vb. 1. Springa ovigt och tungt, guppa. 



gi(l adj. Gul; se afh. sid. 8 anm. 1. 



gal m. st. 1. Gård. 



gån n. st. 3. Garn. 



* går n. st. 3. (utan pl): Smuts, träck. 



Fsv. o. fn. gor; ordet kvarlefver under skiftande former i 

 landsmålen. 



gås f. st. 1. Gås. 



* gåt bv. vb. 1. Nödgas, vara tvungen, t. ex. götar an, so 



viW an. 



gåt f. sv. 2. Rolig historia, anekdot, skvaller. 



* gåv sv. vb. 1. Dunsta. 



I Vörå s:n i Österb. goca, Helsingl. gztca, gova, Västerb. 

 gituv: unga, dunsta. 



* gåv m. sv. 1. Dunst, ånga, t. ex. sann väi an pläga äv 

 hare govan: här blir man full bara af ångan. 



Helsingl. guv, guca. Ångermani., Västerb. guce, gåva, fn. 

 gufa id. 



gäiin adj. Galen, 

 m. st. 1. Gök. 



13 



