154 



gomin o sä o t an: aU år I sätt framm föst he bäter 



brukar sätt framm he bäst 

 Yine föst, o to di ha väli 

 drottjin, to he näggan; men 

 tu ha jömd he god enda 

 tätt nu. 



vine, o to di ha våli full, 

 tuåg he, som ji sämber: tu 

 ha jomd hede göd vine alt 

 tätt uuög. 



2. Eine Tradition in der Närpesmmidart aus der Zeit vom 

 „grossen Unfrieden^\ 



Ha et hot om Rotts brasun? — He va fö hundra o 

 femti år sedan, to ryssen bränd o husera sér, so händ e se 

 he foltje flytta undan yvi ot Svärj es sidun fö ti va sälvéra 

 ti live. Op samm reisun gota^) Pjölaksan^) jev se. j\Ien op 

 Rotts heimane tärjkt dom bränn' en brås, inan he sku bjér 

 åv, o reit^) vedin op spisin; men he vutt ast'*) me brän'n'ase, 

 för he va bare ti låg se åv op rappe för han, som vela be- 

 håld helsun. I su år va foltje bott i hun tiirun-^) o veta 

 ålder kva som sku va åter åv hittjenar*') vör heimkomsten. 

 Mårig gålar va bränd o små gränan^) hå väkstes op tomt- 

 an**); men Rotts stugun sto o to foltje kom in, stö vedin 

 op spisin, som han va riti fö sii år sedan. — Från hin tidin 

 heiter e alTtile'=') om en brås, som int vilT brin'n': he je Rotts 

 brasun. 



3. Vom ^krose''. 

 (Nach der Beschreibung einer ,,gröbh^'^ wörtlich aufgeseichnet.) 



{Närpes.) 



No låter he rölit, men he je sant. He je som rådarin 

 je til, je stark til. Om han int vilT jer ilT, int jér han int, 

 men to han vilT jér ilT, so jér han. To di vål född bånen, 



i) mussten. 2) die Bewohner des Dorfes Pjelaks. ») stellteu 

 auf. 4) durchaus nichts. ») auf der Reise. e) diesem hier. 7) Tannen. 

 «) Auch t Ull tan: die Baustätten. 9) immer. 



