168 



att adj. All. 



atttilc adv. Alltid. 



alTvass atlj. o. adv. 1) Duglig, förståndig. 2) På allvar. T. 



ex. kun jc en attoass (jrubh, Idsun Maj. — Jäver et? 



Nej, attvass. 

 au pron. se han. 

 anin, f. anm, n. an'n'a, pl. är räku. o. pion. 1) Den andre, 



2) annan. Se afh. sid. 150, anm. 

 anin-Jioiin, i. dnm-hoiun, n. an'n'a-Jtofi 1. an'n'a-hoie pron. 



Endera. 

 ans sv. vb. 1. Ansa, vårda, sköta. 

 ansus adv. Motsols, från väster mot öster. Jfr résiis. 



Jfr fsv. och fu. pref. and-: mot. Närpesordet har motsva- 

 righeter icke blott i de flesta svenska landsmål både på denna 

 och hinsidan hafvet, utan ock i de nordiska foruspråken (fsv. 

 andsyls, fn. andscelis). 



Ant nom. propr. Anders. 

 Än'n' nom. propr. Anna. 

 anna pron. se anin. 

 ann'a konj. Utan. 



Närike anna, annä. 



anna-hott pron. se anin-Jioiin. 

 anna-hott konj. Antingen. 



Västerb. anne-hort, Norrb. anne-holot, Jämtland anåli; fn. 

 annat-hvärt : antingen. 



an'n'a toie meir adverbielt tales. Dubbelt. T. ex. hur mårig 

 Jcönar hår et? An' na toie meir än tu. 



Nyland ana toko till, Västerb. annä tåkkä dill. 



arjhar n. st. 3. Ankare. 



arjnar m. st. 1. (sing. obr.) Agnar. 



arg adj. Arg. 



arvh]f/ m. st. 1. Arfvinge. 



