170 



hdkk ra. sv. 1. Backe. 

 hcåst m. st. 1. Bakiiing. 

 halarig sv. vb. 1. Slå, klappa på. 

 halk m. st. 1. 1) Balk. 2) Rummet bakpå uguen. 

 bat]k sv. vb. 1. Bulta, slå. 



harih m. st. 1. Stör i arbetssläde (sådane finnas fyra i hvarje). 

 Närike, Uppl., Söclennaul. iii. fi banke: tvärslä iiiuler en 

 vagusliäck, slå jxi en kälke. 



* hafjkjjléd m. sv. 1 . Arbetssläde försedd med hatjJcar. 

 hare adv. Bara, blott. 



harhöva adj. Barlmfvad. 

 harJc [åv] sv. vb. 1. Springa bort. 

 barkasko m. st. 1. Sko af lieniberedt låder. 

 *hdd sv. vb. 1. Bada. 



* häd n. st. 3. Bad. 

 '*bdk sv. vb. 1. Baka, 

 bak prep. Bak. 

 bcikfö adv. Baktill. 

 bakom prep. Bakom. 

 bänd n. st. 3. Band. 



* bdndhdk m. sv. 1. Verktyg brukadt vid bandning af kärl. 

 bdudsvcip m. st. 1. Bandskarf, se svcip. 



'■^bdr adj. Bar. 



*bds sv. vb. 1. Uppmjuka vidjor vid eld. 



Ordet återfinnes i de flesta svenska landsmål i Finland, Sve- 

 rige och Estland under formerna basa, basa. 



bdsli adj. Barnslig. 



behdld st. vb. 2. Behålla. 



béliéndot adj. 1) Skicklig. 2) Förståndig. 



hein n. st. 3. Ben. 



beis sv. vb. 1. Tigga. 



Västerb. bes, bais, bäjs; jfr fn beiSask: utbedja sig. 



