254 



tjéld f. sv. 2. Källa. 



ijéld f. sv. 2. (utan pl.): Mjölk, som surnat utan att tjockna. 



Jfr kallen: blusur, om mjölk (Uppl., Östergötl.), källig, kall 

 (Kalmar län). 



tjén SV. vb. 1. Kärna. 



* (/ér sv. vi). 1. Tjära. 



* fjér f, sv. 2. (utan plur.): Tjära. 



* Pjimhahw f. sv. 2. Älössa, som räcker ned under öronen ; 



nytjas mest af Larn, men äfven af kvinnor. 



tjippris n. st. 3. Dvärgbjörk. 



I flcre landsmål betj-der kippa: biindt, knippa, och i Dalarne 

 (Mora) kallas så „ni'igra sammanbundna cllur sammanväxta blom- 

 mor eller andra mindre växter" (Rietz). 



tji SV. vb. 1. Flämta, flåsa (i synnerhet om hästar), 

 östergötl. kia (k=^tjl): flåsa, draga efter andan. 



tjlhhö m. st. 1. Kvinnosko. 

 Blekinge likaledes 



tjojd m. st. 1. Kjortel. 



tjur m. st. Tjur. 



tjut st. vb. 6. Tjuta. 



tjuv m. st. 1. Tjuf; (se ex. under dåii). 



tjuv f. sv. 2. Tjuga. 



tjuvi räkn. Tjugu. 



tjuvund räkn. Tjugonde. 



tjysses vb. dep. sv. 2. Kyssas. 



tjakk adj. Käck, rask, hurtig, 



tjäk>i sv. vb. 1. Käxa, tjälxs mot: käbbla emot, vara ui)p- 

 studsig. 



tjälg f. st. 1. Käring. 



tjäreld n. st, 3. Käril. 



tjärr f. =iY. 2. Kärra. 



