255 



tjästn adj. Egenskapen att knnna knäppa med nacken ge- 

 nom att trycka hakan ned mot bröstet. 

 ij(cn m. sv. 1. Hjärna. 

 ijörlc f. sv. 2. Kyrka. 

 ijöss f. sv. 2. Kasse, hvari fisk bäres och väges. 



Nyland tjärso, Östergötl. kärrsa, Blekinge kärrse id. 



fjöft sv. vb. 1. Kytta. 



fjod st. f. (utan pl.): Köld. 



fjojrs vb. dep. sv. 2. Ihifva kväljningar. 



Noirli.. Viistoib., Angormanl., Jämtl. kiijäs, Helsingl. kegas 1. 

 kejas (k = tj?) id. 



/>•/.- n. st. 3. Kök. 



tjop sv. vb. 2. Köpa. 



tjor, pret. fjoi, supin. (jof, sv. vb. 2. Köra. 



to adv. o. konj. Då. 



födde pron. se teide och foie. 



tofs m. st. 1. Tofs. 



tole, toiin 1. tol(/an, f. toie, toiiin 1. tolgun, n. tole, pl. <o/e, 



^o/(/ 1. tofldc, f. ^o/c, ^o/r/ 1. toi(ja)\ n. /o/^ 1. todde 



pron. Sådan; se af b. s. 148. 

 tolft räkn. Tolfte. 



^o/(/, tolyan, toigar, toigiin pron. se toie. 

 tolin pron. se ^o/^^. 

 t ni c räkn. Tolf. 

 ^(>;;< pron. se (//. 

 Tomos Hom. propr. Tomas. 

 ton'n' f. sv. 2. Tunna. 

 tonn' adj. Tunn. 

 /ar pron. se di. 

 torJc sv. vb. 1. Torka. 

 tori) n. st. 3. Torp. 



