256 



torpar m. st. 2. Torpare. 



toråe pron. se teise. 



torv [til] sv. vb. 1. Slå till. 



Fsv. tyr/a, Ujrva, torra : slä (eg. med torf 1. stenar) fortlef- 



ver under skiftande formor allmänt i Sveriges och Finlands 



svenska dialekter. 

 fotcr adv. Då åter (to-oter), jfr noter, 

 tottjel m. st. 1. Krabat, fähund. 



Västergötland (Skarab.) forgell id. 



tån m. st. 1. Torn, spänntorn. 



M#i n. st. .S. Torn, kyrktorn. 



tral'1! m. st. 1. 1) Melodi. 2) Gammal vana t. ex. d f/ämhäl 



iralTin. 

 träsk [åp] sv. vb. 1. Traska, gå fort och fult. 

 trätjg adj. Trång. 



* träs f. sv. 2. Trasa. 

 trcdi räkn. Tredje. 



trcisJcas vb. dep. sv. 1. Tredskas. 

 tre!'/' sv. vb. 1. Trilla. 

 freti räkn. Trettio. 

 trettun räkn. Tretton. 

 treitimd räkn. Trettonde. 

 tré n. st. 3, Trä. 



* trén f. sv. 2. Trana. 



trérjd sv. vb. 2. Nödgas, vara tvungen. 



Nyland o. Helsingl. tränga, Västerb. trääng id. Tränga om 

 1. tränga le id., allmänt i Svea- o. Götaland. 

 trind adj. Trind, rund. 

 tri räkn. Tre. 



trives vb. dep. sv. 2. Trifvas. 

 trossgol m. st. 1. Tröskel. 



Allm. i sv, Österbotten. Fsw. priskuldi, in. preskjöldr, pröskuldr 



