258 

 tutt m. st. 1. Dihorn, napp. 



Fin. tutti id. 



* tä(j f. SV. 2. Vidjeliink i framträet på en harjkjiléd. 



Nyland, Västerbotten o. Vörå s:n i Österbotten tugu, i andra 

 svenska socknar i Vasa län tygu, higo, Dalarne tugn, Ilelsingl. 

 tuga, Norrb. tugo, Södermani. tugä id. 



lur f. SV. 2. Tur, hvarf, resa. 



tiisan räkn. Tusen. 



tiU sv. vb. 1. Blåsa i horn. 



* tvdfj m. sv. 1. se hmij. 

 tveliriy m. st. 1. se hvelirig. 

 två räkn. Två. 



tvätt m. st. 1. Spån. 



I öfriga svensk-österbottniska socknar, Västerbotten o. Jämt- 

 Tand treit, Östergötl., Smal. tvajt. Hall., Skåne tvajd id. 



tvcer adj. Tvär. 



tylik sv. vb. 1. Tycka; talesätt: /y/AA' ätvcvre: Misstycka. 



tylikes 1. tyWii^ vb. dep. sv. 2. Tyckas. 



tål pl. tånar, f. st. 1. Tå. 



tå n. st. 3. Bygata. 



Fsv. ta, ice: smal väg mellan gärdesgårdar, fn. tu: väg, stig. 

 Ordet lefver under skiftande former i en mängd landsmål (tu, 

 tåg, tä, te, led) betydande bygata, fägata, smal väg mellan gär- 

 desgårdar. 



tå adv. o. konj. se to. 



tåg f. sv. 2. 1) Tåga, 2) Ranka, slingerväxt. 

 tår f, st. 1, Tår. 

 tår pron. se di. 



tåt [till!] sv. vb. 1. Göra ngt på ett oskickligt, ovant sätt, 

 likasom på ett försök; tåt ett: härma, säga eller läsa 



efter. 



Allmänt och under formen tota till, tota efter upptaget äfven 

 i Svenska Akademiens ordlista. 



