268 



ä/rand n. st. 3. Ärende. 



äri, piet. ål 1. «;j«, sup. dJt 1. ärja, sv. vb. 2 1. 1. Plöja 



(Korsnäs). 

 ärv n. st. .3. Lieskaft. 



Nyland, Södcimanl. ärv, Uppl., Blekinge arv id. Eljes är, 

 enl. 1'iiETZ, orv det vanliga. 



äff i. st. 2. Ärt. 



ättas vb. dep. sv. 1. Retas. 



Viisterb. ärtils, Nyland, Västorgötl. ärtas, llelsingland ärtas 

 vid id. 



M. 



(eg sv. vb. 2. Äga. 



cegar sv. f. (utan sing.): Ägor. 



aM adj. Ärlig. 



(Bväl sv. vb. 1. Förmå. 



I Kronoby s:n i Vasa län öväli ge sig tid, orka, i Replot 

 ceväl: idas, bry sig om. 



ö. 



öi f. st. 1. Ö. 



öid sv. vb. 2. Föröda, göra slut pä. 



öid n. st. o. Ode; no har öidc rum heter det om den, som 



anses arbeta på sin undergång. 

 öik m. st. 1. Ök. 

 öis sv. vb. 2. Ösa. 



ÖJilö sv. vb. 1. 1) Öka. 2) Gä för fort (om ur). 

 öm.sand adj. l^iUsam, jfr cismc. 

 umslciH adv. Ömsom; talesätt: hc jc ömsleis: det är både si 



och så (än bättre än sämre). 



Västevb. öms-läis, Helsingl. ömse-less, Jämtl. 'omse-leds, Da- 

 larne o. Helsingland yms-lunda, ömselunne id. 



