171 



beisar m. st. 2. Tiggare. 



beit 11. st. 3. Bete. 



hcråd 11. st. 3. Beiåd, uppsåt. 



bcfi/c, n. bcsJd 1. bc/ist adj. Besk. 



bepläjl [op] adj. I5egifven (på). 



llelsiugl. beslagen. 



bctcii SV. vb. 1. Nå botten med fötterna. 



Nyl., Gotl. o. llclsingl. hiilna. 



betot adj. 1) Befallande, pockande. 2) Bitter. 

 "^bék n. st. 3. Beck. 



bél m. st. 1. Kalas bos trolofvade, för bvilka det förelyses 

 till äktenskap. 



Jfr Ilelsiiigl. o. Västcrgötl. bel: friare, fästman, Skän. lejla: 

 fria, hejlagille: ja-öl; fn. hiSill: friare (af hiöja: bedja, fria). 



bél f. sv. 2. Spår 1. aftryck, som uppkommer därigenom att 

 något djur vältrar sig i snö, mull, långt gräs o, dyl. 

 {bcel i Lappfjärd). 



Närike häle, Södermani. häl, Bobiisl. bale: fogelbo, rcde; 

 bala i förstn. landskap betyder tillreda ett rede (om hönan), gås- 

 bäl i Södermani. ställe, där gås utkläcker ägg. I Götalands mun- 

 arter betyder bala ner: sammantrycka, nedtrampa. 



* bél u. st. 3. Nytjas vanl. blott i bestämd form sing. bdc 

 t. ex. i sondas-bele: vid söndagstiden, någon af dagarne 

 närmast söndagen. 



I Norrl. Idsm., Dalarne, Värml. bel, i Nyl. (Tenala o. Pojo 

 socknar) bil: stund; fn. bil id. 



bélot n. st. 3. se bél m. 



bénd sv. vb. 2. Göra motstånd; nytjas mest impersonelt: hc 

 béndcy m6t. 



Jfr högSV. bända : böja, hvaraf obändig. 



bér n. st. 3. Bär. 

 *6e7 m. sv. 1. Bit. 



