177 



*?>«>• sv. vb. 1. Bona. 



* hår m. st. 1. Borr. 



*hås SY. vb. 1. Fuska, vara vårdslös. 



Återfins i norska landsmål. 



*hus n. st. 3. Boss. 



bås n. st. 3. Bås. 



båt m. st. 1. Båt. 



bäkk m. st. 1. Bäck. 



bäli sv. vb. 1. Böla, skrika af full hals. 



Fsv. bcelia, fu. belja id. 



hänsh sv. vb. 1. Af fåfänga härma de bildades uttal. 



Helsiugl., Uppl., Gotl. bätiskas o. bänska. I andra österbott- 

 niska dialekter, i Nyland o. Åbo län danska. 



bärjJc m. st. 1. Bänk. 

 bärg n. st. 3. Bärg. 



bärg se vb. refl. sv. 1. 1) Vara tillräckligt. 2) Slå sig ut. 

 3) Bete sig. 



Likaså i Nyland ocli i norrländska dialekter. 

 bäss m. st 1. Bässe, gumse. 

 bäjjlt n. st. 3. Bälte. 



bäter, bäst komp. o. superi, af göd adj. eller vcei adv. 

 hö/iklot adj. Ostadig på benen (i Lappfjärd bäkkiot). 



Bäkklot: ovig, bäkhlä: göra ngt otympligt (Ångermani.). Jfr 

 Nyl. ligg me bäkklana (= benen) i väddre. 



bökspån m. st. 1. Spade, hvarmed bröd handteras vid grädd- 

 ning. 



Ang. ö-ljudet i sammansättningens förra led se min afhandl. 

 öfver Närpesmålet s. 39 noten. 



böhäi sv. vb. 1. Falla (i Lappfjärd holdll). 

 bölås m. st. 1. Ås under stugtaket. 



Egentl. börd- ås d. ä. ås, som uppbär ngt. IIos Rietz orätt 

 angifvet som pluralc tantum. 



12 



