180 



drimn sv. vb. 1. Smälta (säges i synnerhet om salt, lagdt 

 på kött 1. fisk). 



Norib. o. Västerb. drämn, Ångermani. o. Medelp. dremnä id., 

 fn. drafna : upplösas. 



driv st. vb. 5. Drifva, 



drompip f. sv. 2. Säckpipa (vanl. af själhundsmage). 



Drummpipa i Estlands-svenskan eul. Rietz, hvilket ord till 



formen säkert är orätt återgifvet. I Närike betyder drnmm en 



stor säck. 



drontot adj. Tung, lat, trög (Lappfjärd). 



Södermani. drunt: ohyfsad karl, Östergötl. drunta: lunsig 

 kvinna, druntig : trög, ovig (Ydre b.). 



drynt m. st. 1. se brynt. Det förra nytjas mest i Lappfjärd. 

 drypU sv. vb. L Vara långsam. 



Jfr högsv. drul sbst. o, drulig adj. (Sv. Akad. Ordl.). 



dryg adj. 1) Ansenlig, rymlig, tung. 2) Långsam, senfärdig; 



talesätt: ha dryU: icke trifvas. 

 dryp st. vb. 6. Drypa. 

 ^ dråp m. sv. 1. Droppe. 

 ^ dras m. sv. L Hög (af säd o. dyl.). 



Vanligt i de flesta svenska Idsmål, äfven i Finland. 

 dräj sv. vb. 1. Vrida, vända. 



dröft sv. vb. 1. Rengöra säd med tillhjälp af dröftim. 

 dröft f. sv. 2. Redskap, hvarmed säd ränsas. 

 dröj sv. vb. 2. Dröja. 

 dröpäi sv. vb. 1. Drypa, rinna. Nytjas blott för att beteckna 



vattnets drypande ur munnen på idislande djur. 



Jfr fsv. drypil, västgöt, o. hall. dröiJel : tungspen. Fsv. drypja : 

 idisla; ordet kvarlefver (ss. dryjyct, dröpja, drövja) i många lands- 

 mål. I Ydre i Östergötl. dröppla. 

 drövvlirjg ra. st. 1. Lat, vårdslös människa (i Lappfjärd dröv- 



äl m. st. 1.). 



Jfr dalska dravla: uppföra sig dåraktigt och hiigfärdigt. 



