182 



dos 1. döus i. sv. 2. Höstack, uppkastad mot yttre väggen 

 af en lada. 



Fsv. dys : stack af säd. I Skåne, Östergötl., Dalaiue, Närike 

 återfinnes dösse: stack af halm 1. hö, i Vörå s:n i Österbotten 

 dos. Fn. dys: höf(, grafhög, dan. dysse. 



E. 



c pron. se hem. 



e art. se in. 



eäan, i. edtin, n. edat, pl. eder, pron. Eder. 



eiJistokh m. st. 1. Ekstock. 



eim vb. imp. sv. 1. Flamma; hc eimar sägs om den blåak- 



tiga låga, som flammar framför öppningen af en het 



ugn. 



Jfr fn. einii o eiwr: varm ånga, eld. Enl. Rietz skall det 

 impersonela vb. hä eimar: det Ijungar, finnas i Pargas s:n i 

 Åbo län (han förlägger den oftast i sin ordbok med orätt till 

 Nyland). 



ein i. st. 1. En. 



ein räkn. se én. 



einhéndot adj. Envis, oefterrättlig, t. ex. in einbéndot göut. 



Närike enhändt, fsv. enhcendher, enbcEndogher^ni hända: böja). 



einirig m. st. 1. Någon ensam, t. ex.: ha et få na silTor i 



näten? Svar: nain einirjg ha an sitt. 

 eis sv. vb. 1. 1) Smeka. 2) Uppmuntra. 

 eisme adj. Ensam. 

 eistas vb. dep. sv. 1. Svärja. 



I östra Nyland förekommer ock ordet eistas, men med bet. 



envisas. 

 eitjin adj. Ifrig. 



Jfr Pargas eiklin, Lappträsk i Nyland eiljiyer, Helsingl. ikjen, 

 iken, fsv. idken: flitig, trägen. 



ejin adj. Egen. 



