196 



hcJs f. sv. 2. (utan pl.): Hälsa. 



hcmt sv. vb. 1. Hämta. 



hen pron. se hin. 



Hettj (äfven HäkJc) nom. propr. Henrik; jfr fin. HcMi 



*hér m. sv. 1. Hare. 



hév sv. vb. 1. Lyfta, lägga; hév från se: lilgga ifrån sig. 



Enl. RiETz tyckes vb. häva i några norrl. orter hafva lik- 

 nande betydelse. 

 héväi m. st. 1. Bår, hvarmed hö bäres in i ladan. 



Helsingl. hävel id. 

 hiksf SV. vb. 1. Jubla, skrika af öfvermod. 

 I Vörå i Österb. Mkst: ropa. 



himel m. st. 1. Himmel. 



hin, i. hen, n. he, pron. Den, det; se afh. sid. 147. 



hmä sv. vb. 1. Hinna. 



Hindrik nom. propr. Henrik. 



hisin, f. hisiin, n. hittje, pron. Denne, denna, detta; den här, 



det här; se afh. sid. 148. 

 hisinar pron. se hism. 

 hiss interj. Utrop af glädje, munterhet. 



Jfr fiu. interj. hihh! livaraf dansarsekten i norra Finland fått 



binamnet hihhuliter. 



hittje pron. se hisin. 



hit adv. Hit. 



ho(/as vb. dep. sv. 1. Hafva lust 1. begär. 



Västerb. hogiis, Jämtl., Angermanl. högas id. 



holcs SV. vb. 1. Komma i håg. 



Fsv. ocli fn. hiKjsa: tänka, Icfvor i en mängd landsmål under 

 formerna hogsa, hwjsa, hoska, huska betydande (likasom Närpes- 

 ordet) komma i båg ; dan. huske id. 



hoJd n. st. 3. Håll, afstånd. 



hoie, hoi(i, hol<jan, Itdlijar, holyiDi, i)roii. se liolin. 



