197 



liolin 1. hoifjan, f. hoiun 1. Jioif/uii, ii. Jioie, pl. hvl<j, pioii. 



Hvilken; se afh. sid. 149. 

 Äo//.; m. st. 1. 1) Hålk. 2) Så, livari deg syras. 

 hoiin m. st, 1. Holme. 

 hosshäst m. st. 1. Hingst. 



Likaså i Vorå s:n. Fsv. hors, fn. hross, hors: häst; ordet tins 



kvar i flere laiulsiuål. 

 hö 111. st. 1. Ho. 

 höiosf 1, Jmvhst adv. Hiifviidlöst, ofantligt (mycket nytjadt 



förstärkningsord). 

 hön n. st. 3. Horn. 

 hop m. st. 1. Hop. 

 hopta» adv. Hoptals, i tiock. 

 hn interj. Hu. 

 hugg st. vb. 3. Hugga. 

 hugg n. st. 3. Hugg. 

 hujk sv. vb. 1. Ropa efter korna i skogen. 



I Vasa läns uordl, sv. socknar hujk: skrika, ropa, fin. huik- 



kaa. Delsbo i Ilelsingland huja: roi)a härdt. 



hun pron. se han. 



hund m. st. 1. Hund. 



hundra räkn. Hundra. 



hunsh sv. vb. 1. Gunga. 



hiinsh i. sv. 2. Gunga. 



hurrin-durrin adverbiclt talesätt: Utmärkt (ironiskt). 



husér sv. vb. 1, Husera. 



huster f. sv. 2. Hustru, 



huvlost adv. se hoiosf. 



hus n. st, 3. Hus. 



hymsk adj. Hemsk, hisklig. 



hyn§ i. sv. 2. Afträde. 



I Österbottens nordliga svenska socknar hynstju, hynsijo. För- 



