198 



modl. har m öfvergått till n, jfr hyma: dölja, hemligeii förehafva 

 (Södermani., Blekinge). 

 hijd sv. vi). 1. Taga späcket af själskiiin. 



Helsiugl. hyja, Uppl. hiida, fn. hjöa : tia. 



hydhilv m. st. 1. Stor krokig knif, som nytjas till att lujd. 



*hå( 11. st. 3. Hål. 



Ml adj. Hård. 



häm n. st. 3. Fåne, tok. 



Norrbotten (Kalix) ham 1. Uthn id., i Vörå i Vasa län /irtm»*; 

 envis, dum. 

 hår D. st. 1. Hår; smiis. hårtäst se tast. 

 *JuU sv. vb. 1. Stamma. 



Månne fin. hotoltaa: pladdrar? 

 hä frågeord: Hvad, huru; se afh. sid. 150. 

 liäbbcr n. st. 3. Visthus, matbod. 



Västerbotten, Medelpad o. Åland häbbär, N. Ångermani., Hel- 

 singl. o. Småland häbbar: vistlms. Af fsv. hcerbcerghi. 



hälder, hälst komp. o. superi, af jcen adv. 



Mift f. st. 2. Hälft. 



häiv [yvi] sv. vb. 1. Hölja. 



händ sv. vb. 2. Hända. 



härvel m. st. 1. Härfvel. 



häst ra. st. 1. Häst. 



häpl f. sv. 2. Lindocka. 



Södermani., Småland, Plelsingland, Nyland häsla, Mora i Da- 

 larne äsla. 



hävel sv. vb. 1. Hyfla. 



Isl. hefa; också i norska munarter hevla (jämte hyvla) enl. 

 Aasen. 



hävd m. st. 1. Hyfvel. 



Isl. hejill id. Flerestädes i Norge hevel (Aasen). 



hcei m. st. 1. Tränagel. 



l'sv. häl, fn. hcell: plugg, pinne. Oidet nytjas allmänt i fin- 



