233 



radar ni. st. 2. Tomtegubbe. 



Norra Gotl., Nyhiiul råd, Närike o. Västergötl. rådande, Da- 

 lariio (Säriia s:ii) råand. 



rä(/, best. form räjin, m. st. 1. (utan plur.): Kåg. 

 *räg, best. form rof/aii, m. sv. 1. (utan plur.): Råge. 

 räi sv. vb. 1. Vråla. 



Se under rå. 



rån sv. vb. 1. Fuktas. 



Västeib. råå)i, nurska allmogemål runa id. 



rädd sv. vb. 1. Skrämma. 



Fsv. roedha, fn. hrada id. Ordet fortlefver äfven i Helsingl. 

 o. Härjedalen ss. räd 1. rädda, Dalarne rädda, Västerb. räädd, 

 Småland (Västbo) räa. 



räfs sv. vb. 1. Räfsa. 



räfs f. sv. 2. Räfsa. 



räjn sv. vb. 1. Regna. 



räjn n. st. 3. Regn. 



räkJc sv. vb. 2. Räcka. 



ränt sv. vb. 1. 1) Gifva hebållning 1. afkastning. 2) För- 



kofras, gå framåt. 

 ränn sv. vb. 2. Ränna, springa. 

 ränn' [i fö] vb. imp. sv. 2. Uppreta, t. ex. he ränd i fÖ 



me: jag vardt uppbragt; jfr hibb. 

 röik sv. vb. 2. Ryka. 

 röik m. st. 1. Rök. 

 röj f. sv. 2. Tjätlerhöna. 



Allmänt i sv. Österb. (röju, röjo), Norrl. röj, Dalarne rä, 

 Västmanl., Hall., Blekinge ry; norska landsmål rey. I Helsingl. 

 är rödja allmänt namn })u honor af skogsfogel. 



rökk sv. vb. 2. Rycka. 



rökkes vb. dep. sv. 2. Ryckas. 



rökt se vb. refl. sv. 1. Bestå, skatfa sig. 



