235 



* set sv. vb. 2. Sätta, plantera. 



* sét f. sv. 2; nytjas vanl. i plur. sätor: stänger för sädens 



uppsättande i rian. 

 siW f. sv. 2. Sill. 



sirih [i fö] sv. vi). 1. Sia till, jfr pla;)<j i fö- 

 Jfr sinkadiis : örlil (ullm.). 



sitilcsani adj. Sinksam (vanl. om ur, som drar sig efter). 



aist adj. o. adv. Sist. 



siti st. vb. 1. Sitta. 



si st. vb. 1. Se. 



sid f. sv. 2. Sida. 



sin pron. se sen'n'. 



ska vb. anom. Skola. 



sTxCilihér n. st. 3. Hjortron (ordet nytjas förnändigast i Pörtom). 



slicWJ! sv. vb. 1. Skälla, ljuda högt. 



sliam n. st. 3. Skall. 



slcaplon m. st. 2. Form, modell. 



sliddli adj. 1) Skadlig. 2) God, men blott i förbindelser så- 

 dana som: för god att nytja, för god att af hända sig, 

 t. ex. he je fö shidJl ti jév hott hittje. 



Likaså i Västerbotten (t. ex. selkä jär för skadUt dill foder, 



RlETZ). 



sJidl [ål] sv. vb. 1. Skala, springa bort, jfr harlc åv. 



* sMI m. sv. 1. Spets, topp. 



Fsv. skate: topji, fortlefver i skiftande former äfveu i en 

 mängd andra svenska landsmål ss. i det öfriga sv. Österbotten, 

 i Nyland, Estland, Västerbotten, Medelpad, Helsingland, Da- 

 larne, Värmland, Närike, Södermanland, Östergötland m. ti. 



sJco7]Jc m. st. 1. Ben. 



skoväl m. st. 1. Skofvel. 



sko sv. vb. 3. Sko. 



skö m. st. 1. Sko. 



