240 



spel n. st. 3. 1) Spel. 2) Musik. 



* spét n. st. 3. Spett. 



spilder 1. spildäst adv. Splitter, spritt, t. ex. späder ny. 



Helsingl. spill, spiller, spillene id. Norska landsmål spildrende 

 o. spildrande „i Förbind. spiVrfrende nj/: splinter ny" Aasen. Rietz 

 upptager (under spik- spång ande) äfveu spiller o. spillerst ny, men 

 utan att angifva i hvilka landsmål. 



spilT sv. vb. 2. Spilla; talesätt: 6;p//7' /; hälla i. 

 spinn' st. vb. 4. Spinna. 



spirel 1. spärel ni. st. I. Själdjurets stjärtlika bakre extre- 

 miteter. 



Jfr västgötamålets spira ut sej: grena 1. dela sig. 

 spiplt f. SV. 2. Spilta. 

 spis m. st. 1. Spis, eldstad. 

 spjéld n. st. 3. Spjäll. 

 split sv. vb. 1. Leka. 



* språk [åp] sv. vb. 1. Öfverfalla. 

 sprelck st. vb. 4. Spricka. 

 sprirjf/ st. vb. 4. Springa. 

 sprond n. st. 3. Sprund. 

 spröiid adj. Spröd. 



spyri sv. vb. 1. Spörja (jfr afh. s. 117 not **). 

 spä sv. vb. 3. Spå. 



* spån sv. m. (utan pl.): Spanad. 



^' spunhim f. sv. 2. Ordet förekommer vanligen i pluralis 

 spmikimor, betecknande de små trådändar, som under 

 spinnandet afrifvas och kastas på golfvet. 



spänn sv. vb. 2. Spänna; tales. spänn' fyri 1. fö: för- 

 spänna; spänn åp: 1) taga raskt uti, 2) öfverfalla. 



spänn f. sv. 2. Spänne. 

 spsi n. st. 3. Spö. 



