^43 

 fsul sv. vb. 1. Stupa; tal. 6/??/ (q) hov: göra en kullerbytta. 



I Västcrb. still vi), tians, stjiilpa om kull. I Nyland lika som 

 i Närpes. 

 stydi sv. vb. 1. Ljustra. 



Ganska allmänt under skiftande former (stydja, städja, stöja, 

 stya) såväl i Sverige som Finland. 



stygges vb. dep. sv. 2. Styggas, känna motvilja. 

 styJcJc n. st. 3. Stycke. 

 sfyi]g m. st. 1. Styng. 

 styr sv. vb. 2. Styra. 



* ståJc sv. vb. 1 . Förrätta smä sysslor oförtrutet, fastän med 

 möda, t. ex. tjäljen stokar åp, fast him je gåmhäl. 



Högsv. stöka : liafva småsysslor för sig (Dalin). 

 städi sv. vb. 1. Städja (mest i Korsnäs). 

 stcikot adj. Kort, stackig. 



Fsv. stakkoter id. „Ordet brukas i nästan alla våra land- 

 skapsmål, ehuru formerna något skifta'' (Rietz). 



ställ n. st. 3. Ställe. 



stärlc sv. vb. 2. Strypa; jfr storJm. 



Likaså i Vasa läns nordl. svenska socknar. I Nyland stärka : 



döda, dräpa, stärkt (pret. part.): strypt. 

 stärri adj. Sträf (om ull och hår). 

 stärv sv. vb. 1. Dö (om djur), jfr storhi. 



Västerb. stärv 1. staarv : dö, Angermanl. stärvä, Helsingl. 



slarva 1. starva åv, Uppl., Västmanl., Västergötl., Smal. starva 



av 1. å id. I svenska Österbotten allm. stärv: dö en snöplig 



död. 

 stäsel sv. vb. 1. Städsla, jfr städi. 

 stättjels st. f. (utan pl.): Stärkelse. 

 siödot adj. Stadig. 



Västerbotten studu, Helsingl. str,, Västergötl. stodiger, Bohusl. 



stödig. Fsv. stapugher, fn. stööugr id. 



stöidi sv. vb. 1. Stöka. 



