245 



* sveipléd f. sv. 2. Foderlada. 



Jfr srepe (Östergötl., SmÄl.): ett af lialm och hö hopsvept fo- 

 der till boskap. 



svejceti n. st. 3. Brännjärn. 



svensTi sbst. o. adj. Svensk, jfr Srärjeshu. 



svett st. ra. (utan plur.): Svett. 



svdtot adj. Svettig. 



^ svég m. sv. 1. Långt vidjetag, hvainied höet bäres i ladan. 



I norrl. laiulsmäl sveg id. 

 svår st. vb. 3. Svärja. 



svij)p [ijvi] sv. vb. 1. Skvalpa öfver bräddarna i följd af en 

 stöt. 



Eiil. § (i8 i min afli. öfver Närpesmålet utstötes k ur konso- 

 naiitförbiudelsen skv; svipp står altså för skvipp, och emedan vi- 

 dare pp är en vanlig assimilation af mp, motsvarar således uär- 

 pesmiilets svipp fullkomligt Helsingl. skvimpa^ Västerb. skoiimp id. 



svid st. vb. 5. Svida. 



svik st. vb. 5. Svika. 



svin n. st. 3. Svin. 



svlr sv. vb. 1. Svirra, lefva iiderligt. 



svår adj. Svår. 



sväll sv. vb. 1. Svälja. 



svää' st. vb. 4. o. sv. 2. Svälla. 



Svärjeshö m. st. 1. Invånare i Sverige. 



Likaså i Nyland och sannolikt i de flesta öfriga svenska 

 landsändar i Finland. Svensk därimot betyder ej blott det 

 samma som Srärjesbö, utan utmärker ock hvarje invånare i Fin- 

 land, som har svenskan till modersmål. 



sväpit st. vb. 4. O. SV. 2. Svälta. 



svätt sv. vb. 1. 1) Skvätta. 2) Stöta (vb. n.). 



* svol f. sv. 2. Svala, se afh. s. 39 anra. 2. 



