;749 



stjui n. st. 3. Skjul. 



sfjtH st. vb. 6. Skjuta. 



'^im/g adj. Skygg. 



stjyll' sv. vb. 2. Skylla, anklaga. 



iitjijmt sv. vb. 1. Skymta. 



stjijnd sv. vb. 1. Skynda. 



stji/l sv. vb. 2. Skyla, dölja. 



stji/l m. st. 1. Skyl. 



stjijmnirig st. f. (utan plur.): Skymning. 



stjäyij n. st. 3. Skägg. 



stjäig adj. Sned, skef; talesätt: skäd stjälyt: se ond ut. 



Västerb. skjalg, Isv. skiaslgr, skicelghoir, skcehjher, fu. skjålgr id. 



stjäigfaster f. st. 2. Farbroders hustru. 



stjälgmuster i. st. 2. Morbrode)'s hustru. 



sfjälk f. st. 1. Stjälk. 



stjälp sv. vb. 2. Stjälpa. 



stjätt sv. vb. 2. 1) Skälla. 2) Vara ovettig. 



stjämmes vb. dep. sv. 2. Skämmas. 



sfjärehltimm f. sv. 2. Renfana, tanacetum vulgäre. 



stjärres vb. dep. sv. 2. Vämjas. 



Jfr Helsingl. skär, fu skjarr : skygg. 



stjätt ra. st. 1. Stjärt. 



stjävasokk m. st. 1. Strumpa, stickad af hvitt och blått tvin- 



nadt ullgarn. 

 stjcen f. sv. 2. Stjärna. 

 stjöit sv. vb. 2. Sköta. 

 stjöiv sv. vb. 2. Skälfva. 

 stjöio i. sv. 2. Skälfva, frossa. 

 stjött m. st. 1. Skytt. 

 stj^)l st. f. (utan plur): Skörd. 



