250 

 stj0r sv. vb. 2. Hugga tvärt af. 



Norrb. stjöir, Västerb. skyyr, Svea- och Götaland skyra id. 



stjortvutt in. st. 1. Spån, som uppkommer, då man Stjor. 



Västerb. skyrtväit id. 



stj0t n. st. 3. Sköt. 



siii^(/ st. vb. 4. Sjunga. 



kiijh st. vb. 4. Sjunka. 



så räkn. Sju. 



iiiil n. st. .3. Hjul. 



Suti räkn. Sjuttio. 



stitun räkn. Sjutton. 



sutimd räkn. Sjuttonde. 



mund räkn. Sjunde. 



ml}) sv. vb. 2. Hjälpa. 



sän'n' 1. sann ar adv. se sér. 



sufla n. st. 3. (eg. sv. 3, se afh. s. 132, 13.5 o. 136): Hjärta. 



solv pron. Själf. 



so m. st. 1. Sjö. 



5. 



lÅagg [I fö] sv. vb. 1. Slå till; jfr si-qk I fö. 



plaksJmplt m. st. 1. Slagskämpe. 



plant m. st. 1. Slant. 



plåg n. st. 3. Slag. 



pleik sv. vb. 2. Slicka. 



pleim st. m. (utan pl.): Slem. 



pleiv f. st. 1. Slef; talesätt: bränn upp pleiven, se bränn; 



Meim yvi mc pleiven, se Ideim. 

 *J)léd m. sv. 1. Släde. 

 Jjlérjg sv. vb. 2. Slänga, halka. 



Helsiugl. (Ljusdal) slyngja: halka (om eu släde, som slänger 



1. halkar när vägen är sned). 



