207 



hwäd sv. vb. 1. 1) Mullra smått (oin åskan). 2) Gnola 

 sakta för sig själf. 



JtV fn. gnauöa: braka, larma. 



Imuster sv. vb. 1. Klämma, skaka om, tukta, jfr hnöustcr. 

 hii/s sv. vb. 2. Knysta, t. ex. bii/s int e 61! 

 hiyt st. vb. 6. Knyta. 



*hiäp sv. vb. 1. Arbeta sakta och makligt; nytjas vanligen 

 med prep. åp t. ex. han hiopar åp. 

 „Allmänt i livardagsspråket" Rietz, 



hiälT sv. vb. 2. Gnälla. 

 knäpp sv. vb. 2. Knäppa. 

 knärrot adj. Knarrig, grälig. 

 knöuster sv. vb. 1. Krossa. 



Högsv. knoster: ett slags slägga, hvaraf vb. knastra. Smal. 

 knöstra, knystra, Nyl. kuys(7-a id. 



kohh f. sv. 2. Utskär. 



Nyland, Åland (Kökar), Södermauhuid. 



kokäi sv. vb. 1. Trolla, kvacksalfva. 



Västerb., Medelpad, Öfre Fryksd. (.Värml.) kokkäl, Hclsiugl., 

 Härjeudalen, Uppland kukkla, Nyl. kokkla id. Jfr fsv. koklare, fu. 

 kuklari : taskspelare. 



kokäl(johh m. st. 1. Trollkarl, kvacksalfvare. 



komm st. vb. 1. Komma; komm sams: konnna öfver ens. 



kont in. st. 1. Känsel af näfver. 



Fin. kontti. Ordet förekommer under formerna kont. kunt, 

 kons, kuns i en mängd landsmål såväl i Sverige som Finland ocli 

 i Norge (Solor) betyder kunt „en Skra^ppe eller hni og smal 

 Kurv af flettede Spaauer" (Aasen). 



kopar st. m. (utan pl.): Koppar. 



ko2)p m. st. 1. Kopp. 



kori sv. vb. 1. 1) SkaÖa undan. 2) Taga vara uppå. 



Fin. korjata : bärga, taga till vara. 



