än 



hvår adv. se Jcvan'n'. 



kvar o én, t Jcvär o ein, n, kvafi o ett, pron. livar och eu. 



kveltTjg m. st. 1. Tvilling. 



kverväi m. st. 1. 1) llviifvel. 2) Trälås. 



I Vilstcrgötl. hcarcel: trilvred för en dörr, Skåne hvorel, i 

 Giildalen (Norge) kvervel id. 

 kvessvdl m. st. 1. Kvällsvard. 

 kvéld in. st. 1. Kväll. 



kvés sv. vb. 2. 1) Hväsa. 2) Tala med hes röst. 

 kvév sv. vb. 2. Kväfva. 

 kvm'n' sv. vb. 1. Tvinna. 

 kvin'n' f. sv. 2. Kvinna. 

 kviten sv. vb. 1. Hvitna. 

 kvid st. vb. 5. Kvida. 

 kvil sv. vb. 1. Hvila. 

 kvilas vb. dep. sv. 1. Hvila sig. 

 kvin st. vb. 5. 1) Hvina. 2) Jämra sig, klaga. 



Den från liögsvenskan afvikande betydelsen gråta, jämra sig 

 återfins hos vb. hvina äfven i Helsingl., Smal. och Skåne, men 

 det har där svag böjning. 



kvit adj. Hvit. 



kviv sv. vb. 1. Omlinda, kläda med själar o. d. 

 kväli sv. vb. 1. Kvälja. 

 kväiv sv. vb. 2. Hvälfva. 

 kväss sv. vb. 2. Hvässa. 

 kväti sv. vb. 1. Hvässa. 

 kvätt adv. Tvärt. 

 kvcen f. st. 1. Kvarn. 



kvwnhor m. st. 1. (plur. obr.): Kvarnblåst. 

 kvömm (se afh. s. 149 § 93) pron. Hvem. Som neutr. nyt- 

 jas kva, som geuit, kvass. 



