216 



lämln adj. Om i kroppen efter tungt arbete. 



Aii^airiuiinl. lammen, lammen : öm i Itjiniaanie (efter gående, 

 ridiiint,'), Västerb. lammen id. 



läinn 1. lömn sv. vb. 1. 1) Lämna. 2) Kvarblifva, kvar- 

 stanna; tales. länub (dt: blifva efter. 



läns sv. vb. I. Länsa, tömma. t. ex. puwljin je länsa: bör- 

 sen är tom. 



lärigs adv. Långs. 



lärik m. st. 1. Länk. 



lässn sv. vb. 1. Ledsna. 



lätt [åv] vb. imp. sv. L Aftaga, minska; he Jättar äv: det 

 klarnar. 



Svenska landsmål (både i Finland och Sverige) allm. lätta 

 v. n. hålla upp, upphöra, blifva lindrigare (om väderlek). 



lätt adj. 1) Lätt. 2) Billig. 



Gotl. let: icke dyr, billig. 



Icer sv. vb. 2. Lära. 



löft f. sv. 2. Lykta; jfr afh. §§ 11,2 och 57. 



löipot adj. Småfjollig. 



Jfr Vöråmålets löipaktu: fjäskig. 



löis SV. vb. 2. 1) Lösa. 2) Betala med penningar hvad 

 enl. lag borde erläggas in natura; köpa kontant. 3) 

 Tjäna till, gagna, t. ex. kva löis he: hvartill tjänar 

 det? 



Med löis 3 jfr västerbottu. Us 1. liis: hjälpa, förslå, ex. hä lis 

 int: det hjälper ej (Rietz). 



löJiJc m. st. 1. Lök. 



löJih, best. form Jölxhiu, f. sv. 2. (utan plur.): Lycka, med- 

 gång. 



lölik, best. form löttjun, f. sv. 2. Lycka, ögla. 



Fsv. lykkia, fn. lykkja. Älven i Helsinglands och Dalarnes 

 munarter återfinnes ordet med aflednings-^. 



