220 



* måk KV. vb. 1. Mocka. 

 måi sv. vb. 1. Måla. 

 måi n. st. ?i. Mål. 



mån st. ni. (utan pl.): Mån. 

 män m. st. 1. Måne. 

 måna in. st. 1. Månad. 

 mån n. st. 3. Moln. 

 månirig f. st. 1. Målning. 



* >«c?>- sv. vb. 1. Göra långsamt och makligt det man gör, t. 



e.x. niorar o mper: är smått fylsig, morar o jiter = 

 knaskar i se mdfin. 



Södermaiil., Västmanl., Östergötl., Hall., Blekinge mota, i 

 sistn. landskap jämväl mora : egna flit och arbetsamhet åt ngt, 

 småsyssla, sköta. 



*mås m. sv. 1. Mosse, kärr, jfr fioUmås. 



mått n. st. .3. Mått. 



makt sv. vb. 1. Mäkta, förmå. 



manisk f. sv. 2. Människa. 



märk sv. vb. 2. Märka. 



märr f. st. 1. Märr. 



mäjilirjg st. m. (utan plur.) Mäsling, koppor. 



mcel f. sv. 2. Märla. Jfr afh. s. 70 § 41. 



mcei sv. vb. 2. Mäta. 



Österdalarue mala, Gotl. melä, fsv. o. fn. mwla id. 



möur m. st. 1. Myra. 

 mod sv. vb. 1. Mörda. 

 m0u m. st. 1. Morgon. 

 Nyland. 



m0r adj. Mör. 



m0t sv. vb. 2. Möta. 



m0tes vb. dep. sv. 2. Mötas. 



