113 



luiliin tahi lantoiliiii. Täiiiii l<irja on laadussaan hyvin 

 omituiiiou ja siinä löytyvät puumerkit mitä vanhimpia, 

 joiden omistajat kjdittäin tuniietaan. Sen päällekirjoitus 

 kuuliui näin: 



„Kyrkogårcls uthdelningh begynnandes på söder si- 

 dan af vapnhuset, som är sist emotli kyrkobyn, och 

 hvar och en by hafver sitt bomärke på sin andel hållit 

 Anno IG 15." 



Mainittakoon tässä myös mitä Hauhon kirkko sai 

 kärsiä ison vihan aikana. Kertomns tästä kuuluu näin: ^) 

 jjSyyskium 29 p. (vuonna 1713) on eras Hämeenlinnasta 

 lähetetty venäläinen sotajoukko murtainnut Hauhon kirk- 

 koon, sitten kun heidän aikomuksensa tulla siihen ete- 

 läisen öven läpitse, jonka aikoivat rikki hakata kirveillä, 

 ei onnistunut. Samassa tilassa övat ne jumalattomat mie- 

 kalla lyöneet kirkon eteläisessä porstuassa seisovan Bar- 

 tolomeus'en kuvaa päähän, josta niinkuin myös öven 

 murrosta vielä selviä jälkiä näkyy". Härkäpää sanoo 

 teoksessaan (s. 6), etta venäläiset polttivat kirkkomäellä 

 kirkon kirjat ja todistuskappaleet. Myös toisessa paikas- 

 sa2) sanotaan, etta ennen v. 1721 silloisessa sodassa hukkui 

 sekä messu- etta muita muistoonpano-kirjoja. — Mui- 

 takin, vaikka myöhempiä sotamuistoja on Hauhon kirkko 

 säilyttänyt. Ne övat: 1) kaksi lippua keltaisesta silkistä, 

 joihin on malattu Hämeen lehtikoristuksilla ympäröitty 

 vaakuna, ja jotka övat erään 1808 — 9 vuosien sodassa 

 palvelleen ja Ylöskartanolla Juttilassa asuneen översti 

 Bladli.'in Hauhon kirkkoon panemat (kuv. 92); 2) ratsu- 

 väen lippu j)unaisesta silkistä, kuningas Fredrik'in ristiin- 

 pannuilla nimikirjaimilla sekä varsinais-Suomen vaaku- 



*) Hauhon arkiston N:o 83. 



■) „ „ „Monioral)iliii Ecclesiastica." 



