117 



muualla HauhoUa, joka läheskään voisi vertoja vetää Pyhä- 

 järven rantojen ja '^ruuloksen pesäpaikan muinaismiiis- 

 toille. Niinknin asken koetin selittää, on vesiknlku Hau- 

 hoUa ennen ollut vielä siuirempiarvoinen, kuin nykyään. 

 Kuinka vanhan aikainen tuo Koineen ja Hanhon isosel- 

 kien välinen vesiväylä, joka kamminkin yhdellä puolen 

 päätyy Haaksivalkaraan rantaan, on, saanenune käsitystä 

 eräästä muinaisjäännöksestä, josta jo ölen kertonut (s. 

 41), nimittäin Lumiaissaaresta. Niinknin jo viitatussa 

 paikassa huomantin, kohoaa se hantauskumpuineen tä- 

 rnan vesitien varrella. Sopinee siis kysyä, minkätähden 

 pantiin tuo muinoinen kumpu juuri tälle saarelle, vaikka 

 useampia muita ja suurempiakin yltäkyllin tavataan Roi- 

 neessa? Kun muinaistutkinto muualla on tullut siihen 

 huomioon, etta ihmiset kaukaisimmassakin pakanuudessa 

 mielellään pystyttivät vainajain muistomerkit eteville ja 

 usein huomatuille paikoille, niinknin nykyäänkin tapahtuu, 

 emme taida olla päättämättä, etta täta tietä Lumiaissaa- 

 ren ohitse ja Tuuloksen kautta jo ennen Suomen suvun 

 tänne tuloa käytettiin (vrt. s. 74 ja 75). Eikö meidän 

 siis ole myönnettävä, etta muinaishäniäläiset, soudellen 

 näillä vesillä ja veneillään kyntäen sen aaltoja, kuiten- 

 kin kulkivat edelläkävijäinsä haaksien jäljissä? Sentäh- 

 den olemme ehkä jo edellä käsittäneet kuinka Tuulos 

 Haaksivalkamoineen sai niin etevän ja muistorikkaan 

 sijan muinaishistoriassamme. Ölen kuitenkin tahtonut 

 tästä nndelleen muistuttaa, koska kaikki nämä seikat 

 antavat tarpeellisen pohjan sille taruUe, joka sanoo Tuu- 

 loksen nimen muinoin oUeen sekä Hauhon etta Tuulok- 

 sen yhteisenä nimenä*), ja sen ohessa kertoo Ttiuloksen 



*) Herkepaus. HaiiUo socken. 1751), s. 3 ; Suometar v, 1854, N:o 19. 



