121 



lainen; siitä lunlliiaii lap])alaisen liukuneen. Myös sa- 

 notaan siinä näky vän snuri lo vi, jonka hän ruuhella sou- 

 taessaan kallion viereisellä Suolijärvellä teki, knii ruiilion 

 kärki kerran törmäsi vuoreen. 



Eras A. E. Nyländer*) tietää kertoa Tuuloksen lap- 

 palaisista seuravaa: „Ennen lappalaisten aikana", kerrot- 

 tiin hänelle, „ant()i Suolijärvikin vähäisen kaloja. Kerran 

 sitte lappalainen nousi kalliolle ja kysäsi Snolijärven hal- 

 tialta: minkätähden et anna enemmän kaloja maalle ? —Tar- 

 vittenhan mina ittekin viisi karpiota päivässä, vastasi hal- 

 tia. Lappalainen Icootti sitten niui'liata häntä, mutta lialtia 

 ripusti viikatteen männyn oksaan lieilnmaan ja pani lappa- 

 laista kolme kertaa siitä alatse kulkemaan. Kaksi kertaa 

 liän pääsi, mutta kolmannella pntosi viikate ja katkaisi 

 pään lappalaiselta. Sillä tavalla jäi haltia vielä elämään jaei 

 anna kun vähäisen kaloja, vaikka järvessä löytyy niitä kai- 

 kenlaisia". Toiselta puolen omistivat etenkin Tunlokse- 

 laiset ja Hauholaiset vielä Kustaa Vaasankin aikoina ka- 

 lastusmaita Hämeen avarissa pohjoismaissa, ja muistet- 

 tiin vieläkin minulle kertoa etta „Viitasaarella pitäisi ole- 

 man Tuuloksen pirtti, jonka eras kalastaja rakensi". — 

 Niinikään löytynee Laukaassa eras paikka, nimeltä Risti- 

 hauta, jossa hämäläiset kalastusmatkoillaan olisivat pitä- 

 neet jumalanpalvelusta, jolloin ainoastaan vaatetta, jota 

 kutsuttiin ,,varataivaaksi", levitettiin katoksi. Tässä myös 

 kastettiin ihmisiä. Kivijärvellä sanotaan tåas olevan 

 hautakumpuja, joihin lie, maisteri A. Borenius^en kerto- 

 muksen mukaan, hautasivat kuolleitaan. — Mainittakoon 

 tässä vielä, etta Sairialan kalastus vedet löytyvät jo van- 

 hastaan Luopioisissa Myllemiemellä, Muuten sanoo sama 



*) A. E. Nyländer. Matkakertomus. käsikirjoituksena Suomalai- 

 sen kirjallisuuden semau arkistossa. 



