89 



jo ölen lausuniit, emme voi mielestämme poistaa sitä aja- 

 tusta, etta, niinkuiu meidän toiselta puolen on liakemi- 

 nen Suomen suvun siirtymisen ja asuttamisen alku tässä 

 kililakunnassa Pyhäjärven tienoilta, meidän tulee toiselta 

 puolen pitää eteläisten seutujen suomalaisten ja elikii 

 västa silloin varsinaisen viljelemisen paljoa myöhemmin 

 tapalituneena. Kuinka pitkälle etelä Häme pakanallis-ai- 

 kana ulettui, ei liene vielä malidoUista sanoa. 



Edellisessä Inetut muinaiskapineet antavat paljon ai- 

 hetta tarkastamaan esi-isienelämää ja oloja näillä asumus- 

 aloilla, joissa olemme liikkuneet. Koska pakanat panivat 

 vainajan kautaan 1. munanne, mitä he luulivat hanen para- 

 hiten tarvitsevan Manalan tuvissa, voimme löytöj^aikkojen 

 sisällöstä päättää, niitten kapineitten käytäntö antoi omis- 

 tajalleenkunniaa ja arvoa. — Hauhon kihlakunnasta tunne- 

 taan 32 keihään kärkeä, kumminkin 18 veistä, 8 kirvestä, 

 7 miekkaa (paitsi 3 irtanaista kalivan nappia) ja 3 nuolen- 

 kärkeä. Tästä näemme, etta sota ja tappelu oli pääkysymys. 

 Siinäliän västa mies kunniaa ansaitsi, ja siilien keikään 

 kärjet erittäin ojivat omiaan. Sotainen sen kansan täy- 

 tyy ollakin, joka tulee uutta maata itselleen valloitta- 

 maan. — Silmin nälitävästi antoivat muinaisliämäläiset 

 myös rauliallisille toimille arvokkaan sijan. Siilien kai 

 nuo kirveet ja veitset enemmän käytettiin, kuin sotai- 

 siin tarkoituksiin. Nuolenkärkiäkiu tarvittiin ylitä pal- 

 jon metsänkäyntiin, kuin sodassa. (Ne oravat kuitenkin, 

 i oiden naliat kävivät vailitotavarana kaupassa, tahi niin- 

 kuin myöhemmin 1. keskiajalla veroksi maksettiin, ar- 

 vattavasti jo tähän aikaan ammuttiin kärjettöniillä nuo- 

 lilla). Etta maanviljelystä oli muinaissuomalaisilla, tie- 

 detään jo entiseltäänkin. 4 sirppiä muistuttavat meitä 

 siitä uudelleen. Elon leikkuusen liämäläinen vieläkin 



