170 



/r\9 



Nykyinen, kolmas ja uiisi kirkko saatiin västa v. 1872 

 valmiiksi, jolloin se vikittiin. Etta Lopen seurakunnassa 

 jo katolisaikana pidettiin jumalanpalvelnsta, toclistanee 

 kuitenkin se seikka, etta sen vaiikin kirkko on pyliitetty 

 pyliälle Brigitalle (Sanctae Brigittae, joka kansan suussa 

 kuuluu „santa pirie"), joka oli yksi mainioimiidsta Ruot- 

 sin keskiaikaisista pyliistä. Etfei Lopen kaukaisessa met- 

 säkulmassa, jossa ei keskiajalla näy asuneen rikkaita ja 

 kistoriassa kuuluisia ylimyssukuja taki mnita tunnettnja 

 katolisuskon karrastajia, kirkonmeno ollut kirkastettu 

 pyhäin kuvilla talii mnilla katoliseen jumalanpalveluk- 

 seen kuuliivilla välikappaleilla, ei ole ihmeteltävääkään. 

 Ainoat katolisajan muinaisjäännökset 

 övat eras suitsutusastia (kuv. 112) ja 

 2 messukirjaa, joista toinen eheämpi 

 on painettu Upsalassa v. 1510. 



Niinkiiin monesta muustakin ker- 

 rotaan Lopenkin kirkosta tuota ykä 

 samaa tarua, jonka mnkaan jättiläinen 

 koetti kiven heittämällä mnsertaa sitä, 

 mutta ei se missään onnistunut, vaan 

 kivi lensi ylitse talii sivutse ja näk3^y 

 vieläkin milloin missäkin. Lopella ker- 

 rotaan hanen heittäneen Kaakon vuo- 

 resta, koska ei saanut raukaa, kun 

 „santa Pirie" pankasi, mutta kivi lensi 

 Lopen järveen, jonka rannalla kirkko 

 sijailee ja jossa se vieläkin tunnetaan 

 Tiirin kiven nimellä sorean Leppälah- 

 den kohdalla. Täta kiveä ei saada milloinkaan vierittää 

 järveen, jota jumalattomat pojat kuitenkin kerran yritti- 

 vät, mutta järven vesi muuttui siitä myrkylliseksi ja ka- 



112. Suitsutusastia 

 Lopen kirkosta. 



