50 



linnan tnlleen liävitet3^ksi Hämeenlinnaa rakennettaissa. 

 Vanliat ilimiset tietävät kertoa, etta lieidän nnoruudes- 

 saan vielä oli paikassa vanhain rakennusten jäännöksiä 

 ja etta ajan knlnessa mukavat kivet vieritettiin jyrkältä 

 \aioren knkknlalta ålas ja osaksi vietiin kaikenlaisiin 

 huoneen rakennnksiin, osaksi vieläkin näk^^ät viioren 

 juurella". Aulangoii nimeii arvaa kertomnksen tekijä sen 

 ajau tavan miikaan jolidetnksi eräästä sanasta kreikau 

 kielessä, joka merkitsee kiiiiinkaallista asuntoa! Aulangon 

 linna olisi siis ollut pakanallisten kuningasten liovi. Jää- 

 liöim Inkiakin siiken uskooii! 



Eras „Anlanko"-nimiiien ja jdeisesti Hämeenlinnan 

 tienoilla tunnettu kertomiis löyty^^ Hämäläisessä v. 1863. 

 N:o 44, 45, 47 — 52. Se koskee sitä aikaa, joUoin Veiiä- 

 läiset ryöstivät etenkin Savossaja Hämeessä Viipurin pa- 

 maiikseu jälkeen v. 1496. Kertomiis näkyy perustuvaii 

 tarinaan, jossa päähenkilöiiia övat siikkela siiksi- ja joutsi- 

 mies Mäskälän Matti, ritari Ivar Klaimpoika Leijon (Le- 

 paasta), sotasanomain tiioja A^iipurista, Maiino Kalpanen 

 ja kalideii viimemainitnn riitaomena Elina Ivatiimaan 

 rannalla olevasta kartanosta (jonka nimeä ei mainita). 

 Elina on tietysti kertomnksen ytimenä. Petoksesta liäntä 

 kolitaan syöstään ritari Aulangon knkknlalta ålas kno- 

 leman kitaan, mntta reliellisyys ja urlioollisnns saattaa 

 Elinan Maiinon omaksi. Kertomiis on siis hanskaa ro- 

 mantisniitta, eikä mninaistiedettä ! 



VIII. Linnanpää Vanajassa vastapäätä kirkkoa 

 Vanajaveden toisella pnolella (kiiv. 45). 



Ei tämäkään oikeastaan ole munta knin korkea liar- 

 jn, joka keskeä ja korkeimmalta paikalta on noin 15 sy len 

 levyinen vaan alenee ja levenee knmpaisestakin päästä. 

 Niinknin tavallista ei tässäkään ole rakenniista jyrkillä 



