Jolidatus. 



Ajat eellehen menevät, 

 Vuoet tuota tuonnemmaksi, 

 Uuen päivän paistaessa, 

 Uuen kuun kumottaessa. 

 Kal. 1: 245—248. 



Aikoja on todellakin kulnnut siitä kun ilman impi, 

 Snomen sii\n,ni alkuperäisen käsityksen mukaan, „pisti 

 ilman pielet ja sanoi maat ja manteret". Unliotukseu 

 ■\drta on myös melkein kokonaan niellyt ne ajat, joUoin 

 Pellei*voinen, pellon poika, kylvi ensimmäisen siemenen 

 suomalaiseen maalian. 



Uusi päivä paistaa ja unsi kun knmottaa epäile- 

 mättä tänä nutena aikanamme. Liionnontutkinto onpys- 

 tyttänyt maalle ja taivaalle ikään kuin uudet pielet ja 

 tiede ykä enemmän näyttää, kuinka Inonnon ja ikmis- 

 elämän vaiheet seuraavat horjiimattomia lakej a. Sillä 

 järjellä punnitsenune historianunekin tapankset ja järjel- 

 lisillä perustnksilla rakenamme tulevaisnnttakin. Ja vili- 

 doin mninaistutkinto koettaa esiin manata liistorian ja 

 entisj^^den todelliset, eikä mielikn\'ituksen mnkaiset 

 syntysanat. 



Västa muinaistutkinnon kautta on tultu varmaan 

 vakuutukseen ilimiselämästä ja oloista aikoina, joista 

 aikakirjat eivät tiedä mitään kertoa. On tultu, näet, 

 siiken liuomioon etta Suomenkin maassa monia satoja 

 vuosia, ennenkuin meidän sukumme Venäjän pohjois- 

 lakeilta tänne siirtyi, asui ja eli sukuja, joiden kansalli- 



