626 



Benen och inre hälften af tårna hvita, stötande i blått, yttre 

 hälften samt klorna svarta. — En annan unge var mera 

 gråbrun med blekare rostgula fjäderkanter, smala och otyd- 

 liga på hufvud, hals och bröst, bredare på rygg och skul- 

 dror. Undre stjert- och vingtäckarne svartaktiga med breda 

 hvita tvärband. Skand. fn. 



Dunungen är öfverallt brunaktigt svartgrå, mörkast på 

 hjessan och ryggen, ljusast omkring näbben och på under- 

 lifvet. (Åland, Klåfskär d. 17 juni 1872, Sievers). F. M. 



Denna labbart är i Europa den allmännaste och mest 

 utbredda; den häckar på kusterna och öarne uti Ishafvet 

 och Atlantiska oceanens norra delar, såväl omkring norra 

 Asien, som i Europa, der den går söderut ända till sÖdra 

 Norge, norra Östersjön och norra delen af britiska öarne; i 

 Nord Amerika kläcker den på Grönland och andra nordliga 

 kuster. — Den flyttar utefter samma kuster till vestra Eu- 

 ropa och vestra Afrika; ofta nog komma enstaka ex. inåt 

 i kontinenten, ända till vestra Medelhafvet. — En ytterst 

 närstående form lefver omkring södra Afrika. 



Inom vårt område finnes den talrikt vid norra kusten, 

 men sparsammare vid alla stränder af finska och bottniska 

 vikarne. — Enligt Malm skall den vara allmän vid vår 

 Ishafskust och härmed öfverensstämmer äfven Middendorfis 

 erfarenhet omkring lappska halfön; Sahlherg och Malmberg 

 iakttogo den också vid Deväatoi ^). — På Karlö vid Uleåborg 

 kläcker arten enligt Br. Nyländer och den finnes sällsynt (kal- 

 lad svartlasse) uti yttersta skärgården af södra Österbotten 

 {Ålcenius^ Boden). På Åland häckar ett och annat par enligt 

 Sievers på Klåfskär **^, likaså i Kökar. Uti nyländska skär- 



*) Pallas säger, att arten är allmän vid Hvita hafvet ; enligt Me- 

 ves förekommer den såväl vid Sommarudden som Archangel. 



**) Den 17 juni 1872 fann Sievers derstädes dess små råttlika 

 dunungar och samma dag äfven ett färskt 'dgg. 



